92 Karl Pettersen. 
dende Balanus-art oftere findes at have grupperet sig i lange 
rader netop efter de hvide baandstriber i littoral-beltets lavest 
liggende afdeling. Denne Balanus optræder i overordentligt 
antal inden littoral-zonen snart i større tæt samlede kolonier 
snart mere enkeltvis, men snart ogsaa grupperet i rad efter 
enhver 1 overfladen indskaaret sprækkedannelse, — uanseet 
hvad retning og løb denne forøvrigt maatte have. Balanus’en 
fæster sig imidlertid ikke alene med sine bløde legemsdele 
til bergets overflade men ætser sig ogsaa ned i samme — 
i større eller mindre dybde i forhold til individets størrelse, 
stenens naturlige modstandsevne og længden af den tid, 
hvori det saaledes har været fæstet til berget. Navnlig viser 
den kornrige kalksten herunder forholdsvis ringe modstands- 
kraft, medens en lignende indvirkning aldrig er at spore der, 
hvor Balanus'en har fæstet sig til overfladen af haardere 
bergarter. Naar et større antal Balanus-individer saaledes 
gruppere sig efter en ret linje over kalkstensfladen, saa vil 
herved maaske kunne dannes en mer eller mindre udpræget 
fure med en noget knudret bundflade. 
Hvorvidt denne Balanus-art i sin almindelighed skulde 
vise en stærkere fremtrædende tendens til saaledes at grup- 
pere sig efter rette linjer, derfor er der vel maaske 1 og for 
sig liden sandsynlighed. Men ligesom denne art har en syn- 
lig tilbøjelighed til at fæste sig efter naturlige stærkere eller 
svagere udskaarne sprækkedannelser, saa kunde der maaske 
ogsaa være nogen grund til at forudsætte at der kunne gives 
andre af bergartens struktur-forholde afhængige linjer eller 
bredere striber, der kunne yde Balanus-individerne særlig 
gunstige betingelser til fæste-plads 
Hvad der saaledes her er fremholdt med hensyn til 
skuringsstriberne som resultater af animalske indvirkninger 
fremsættes imidlertid ikke anderledes end som løse antyd- 
ninger. Jeg har havt min opmærksomhed stærkt henvendt 
paa dette punkt, uden at det dog er lykkets her at vinde . 
