Coe Karl Pettersen. 
lig Diallag, der stikker frem temmelig storbladig og med halv 
metallisk glans, danner denne bergart i saa henseende det 
nordlige Norges mest typisk udprægede gabbro. Inden de 
avrige her frembrydende gabbrofelter lader den augitiske be- 
standdels diallagartede natur sig i regelen alene erkjende 
gjennem mikroskopisk analyse. Ligesom Kaagens Gabbro 
paa den ene side med lethed lader sig udsondre fra Lyngs- 
feltets bergart, saaledes afviger den ogsaa i denne sin stor- 
kornige fremtræden temmelig væsentlig fra de mere karakte- 
ristisk optreedende hovedled inden de andre felter, der neden- 
for nærmere skulle omhandles. Der synes saaledes at kunne - 
være nogen føje til at opstille Kaagens Gabbro som en mel- 
lem de her omhandlede bergarter mere bestemt udpræget 
hovedtype. 
Med hensyn til det gjensidige aldersforhold mellem Lyn- 
gens og Kaagens gabbro, saa er der nogen grund til at for- 
udsætte at den sidste er yngre end den første. Lyngens 
gabbro gjennembryder saaledes Dividalsgruppens lagrækker 
men derimod ikke saavidt iagttaget den yngre Tromsø glim- 
merskifergruppe. Spørgsmaalet kan i saa henseende vistnok 
endnu ikke besvares med afgjørende sikkerhed, — paa for- 
haand er der dog meget, som synes at pege i den retning. 
Kaagens gabbro bryder derimod frem gjennem glimmerski- 
fergruppens lagrækker. 
‘Over den strax nordenfor Kaagen liggende Arnø skyder 
to parallelt-løbende gabbrofelter frem i nordsydlig retning, — 
det ene af disse i forlængelsen af Kaagenfeltets retningslinje. 
Disse kunne maaske nærmest være at sammenstille med Kaa- 
gens felt, hvorvel bergarten over Arnø neppe nogetsteds vil 
findes saaledes typisk udpræget som Kaasens storkornige 
Gabbro. Det samme vil vel ogsaa være tilfældet med gab- 
broen paa Løkø, — en mindre ø, der skyder op langs den 
østre side af Arnø, adskilt fra samme ved det trange Lok- 
sund, 
