34 Karl Pettersen. 
4. Bergshalvøens gabbrofelt. 
Den store af forskjellige fjorde dybt indskaarne og ud- 
tungede Bergshalvø, der ved det lave Altejd er adskilt fra 
det egentlige fastland, er gjennemsat af et anseeligt gabbro- 
felt. Dette breder sig her ud mellem Altejd, Bergsfjord og 
Øxfjord. I modsætning til de tidligere her omhandlede gab- 
brofelter, der træde frem i udprægede kjededrag, udspændte 
efter eni ret linje forherskende længdeaxe, udbreder derimod 
Bergshalvøens Gabbro sig mere masseformig over et felt, i 
hvilke længde og brede paa det nærmeste svare til hinanden. 
Medens hine danne fjelddrag, hvori tind rader sig op til tind, 
afsluttes dette derimod opad mere som et højplateau. De 
ofte fantastisk formede toppe og tinder, der ogsaa her saa 
hyppig stikker frem inden dette felt, ville derfor i regelen 
findes grupperede langs fjord- og dalspalterne. De ere vel nær- 
mest at opfatte som et resultat af eroderende kræfter, og 
som saadanne gjennem disse udskaarne fra den oprindelig 
fuldt sammenløbende murvæg. 
Grændsestrøgene om Bergshalvøens gabbrofelt bygges af 
gneis og gneis-granitiske lagrækker. 
Imellem de at Helland undersøgte prøvestuffer ere nr. 1, 
5, 6, 11, 12, 13, 14, 15 og 16 fra dette felt og af disse igjen 
nr. 5, 12, 13, 14, 15 og 16 hentet fra grændsepartierne mod 
gneisen og saagodtsom fra berøringspunkterne med denne. 
Som det vil fremgaa af Hellands beskrivelse af de her nævnte 
stuffer optræder den massive bergart i grændsestrøgene mod 
Gneisen nærmest som en Diorit tildels ogsaa som en horn- 
blendeførende Diabas. En provestuffe (nr. 5) karakteriseres 
som Olivingabbro, idet der dog samtidig tilføjes, at den paa 
grund af sin rigdom paa Hornblende nærmer sig til Diori- 
terne. Da alle disse prøvestuffer — naar man ser hen til 
de geologiske forholde, hvorunder bergarten her paa de for- 
skjellige steder træder frem — fra et geologisk standpunkt 
utvivlsomt maa blive at føre sammen som brudstykker af et 
