Det nordlige Norges gabbro-felter. 35 
fælles bergslag, vilde det maaske vere rettest som af hr. 
Helland antydet med et fællesnavn at betegne dem som Gab- 
bro-Diorit. 
I grændsestrøgene ere forholdene mellem den lagede og 
ulagede bergart oitest højst indviklede. Man vil her hyppig 
se sig stedt i tvivl om, hvor det ene led begynder og det 
andet ender. Ved Trettingnes paa øen Silden — hvorfra den 
af hr. Helland under nr. 16 omhandlede prøvestuffe er hen- 
tet — støder Dioriten og Gneisen sammen under ret mærke- 
lige forholde. Dioriten gjennemsætter her Gneisen eller ret- 
tere vexler med denne gjennem en række af paa hinanden 
følgende lag. Paa en længdestrækning af 12 meter vexler 
saaledes Diorit og Gneis 5 gange. Gmeisen træder i disse 
paa hinanden følgende baandlag frem i en regelmæssig lag- 
stilling med 60° nordvestlig faldvinkel. Megtigheden af de 
vexlende baandlag kan variere ganske betydeligt. Det mæg- 
tigste af de dioritiske lag har en tykkelse af 3 meter, det 
tyndeste af 0,15 m. Ogsaa de mellemliggende gneislag kun- 
ne variere fra en mægtighed af 2,5 m. ned til 0,15 m. Det 
ene af dioritlagene er atter gjennemsat af et tyndt lag af en 
kvartsitisk sten, og ogsaa dette ligger fremdeles i conform 
lagstilling med gneisstraterne. Fra dette samme dioritlag 
afsendes en dioritisk sideforgrening, der diagonalt gjennem- 
skjær det tilstedende gneisparti. Imellem Dioriten og Gnei- 
sen er grændsen i regelen skarp. Hvor Dioriten saaledes er 
raset ud i dagen, saa der derigjennem er dannet spaltefor- 
mige udskjæringer mellem to paa hinanden følgende ved Di- 
oriten adskilte gneislag, der vil man paa de blottede gneis- 
flader finde gjenstaaende rester af Diorit. Dioriten danner 
her en mørk bergart — oftest temmelig smaakornig til fin- 
kornig. Paa sine steder træder den dog ogsaa frem ret stor- 
kornig. Det augitiske og amfibolitiske mineral danner berg- 
artens helt forherskende bestandel. 
Trods disse ejendommelige kontaktforholde, der visselig 
