38 Karl Pettersen. 
lige punkter er der ogsaa nogen grund til at forudsætte, at 
den ligeledes bryder frem mellem lagrækker tilhgrende Tromsg 
glimmerskifergruppe. Ogsaa under dette felt træder bergarten 
frem under ligesaa vexlende afændringsformer, som tilfældet 
er over Bergshalvøen, men i det væsentlige under dermed i 
petrografisk og geologisk henseende ligeartede forholde. Sei- 
lands Gabbro er ogsaa ganske at stille i klasse med Bergs- 
halvøens Gabbro. Intetsteds træder dog den storkornige 
Anorthit-Gabbro (Eukrit) saa typisk udpræget frem som paa 
enkelte steder over Seiland og her navnlig om store Bekka- 
fjord ved øens sydostlige hjørne. Denne pragtfulde bergart 
viser sig særdeles storkornig og er sammensat af en hvid- 
lig i det blaalige stikkende Anorthit med et mørkt svagt 
brunligt mineral, der af Des Cloizeaux betegnes som Augit, 
medens Helland, der har omhandlet den i sin foranstaaende 
afhandling under Løbe Nr. 4 opfatter det som Diallag. Beg- 
ge hovedbestanddele optræder her hyppig i nogenlunde lige 
kvantitativt forhold, — E. V. 3. Snart kan imidtertid Anor- 
thiten træde frem som en mere forherskende bestanddel, snart 
kan denne atter vige saaledes tilbage at Augiten danner den 
væsentlige grundmasse, idet den alene sparsomt findes ind- 
sprængt med korn af Anorthit. E. V. kan da stige op til 3,24. 
Denne mere finkornig grønlig mørke afændring viser under- 
tiden tegn til overgang til Serpentin — paa sine steder kan 
serpentiniseringen endog være temmelig vidt fremskreden. 
Der synes saaledes at være al grund til at stille Bergs- 
halvøens og Seilands Gabbro som samhørende led under en 
fælles hovedafdeling. Begge disse felter ere ogsaa i orogra- 
fisk henseende ganske ensartet byggede og danner herunder 
en stærk modsætning til de før omhandlede felter, der bry- 
der frem i langstrakte kjededrag. 
Seilands Eukrit vil i henhold hertil blive at opstille som 
den tredje mere selvstændig fremtrædende hovedtype mellem 
det nordlige Norges Gabbroer. 
