Det nordlige Norges gabbro-f2lter. 41 
afendring sig paa det bestemteste ud fra enhversomhelst af 
de tidligere omhandlede Gabbro-afændringer. Ifald denne 
bergart havde optraadt noget hyppigere inden Sørøens gab- 
brofelt, kunde der have været nogen grund til at opstille 
Sørøens Gabbro som en egen mere selvstændig hovedtype. 
Dertil optræder den imidlertid — saavidt hidtil iagttaget — 
i for indskrænket maalestok. 
Skjønt Sørøens Gabbro nok kan findes at træde frem i 
petrografisk henseende en smule afvigende fra Bergshalvøens 
og Seilands Gabbro, staar den dog enkelte her optrædende 
afændringer saa nær, at den fra et petrografisk standpunkt 
rettere maa være at henføre til disse. At saa ogsaa maa 
være tilfældet fra et mere specielt geologisk synspunkt vil 
antagelig paa det bestemteste fremgaa, naar man kaster et 
blik paa et geologisk oversigtskart over disse Strøg. Man 
vil da finde at Bergshalvøens, Stjernøens, Seilands og Sørøens 
gabbrofelter naturligen gruppere sig sammen som dele af et 
sammenhørende hele, der paa det nærmeste omkredse Sørø- 
sundets anseelige bækken, og derunder danne periferien i en 
ovallignende kurve. Dennes længste diameter er omkring 100 
kilometer, den kortere diameter 60 a 70 kilometer lang. 
Foruden i de her omhandlede større og mindre felter 
træder gabbroartede partier hyppig men dog mere uuder- 
ordnet frem inden de egentlige kyststrøg, i regelen knyttet 
til den her saa udbredte Gneis-Granit. Saadanne partier 
ere saaledes at paatræffe paa forskjellige punkter over Lo- 
fotøerne, paa Langø i Vesteraalen og langs vestkysten af 
Senjen-ø. Det samme er ogsaa tilfældet inden Karlsø præ- 
stegjeld, hvor Gabbro dels i svære mer eller mindre regel- 
mæssige baandformige lag snart i mere klumpformige mas- 
ser skyder frem mellem den her optrædende Gneis-Granit. 
Idet Gabbroens mørke masse stikker stærkt af mod den graa- 
lighvide lyse Granit op efter de stejle nøgne fjeldvægge lig- 
