59 Karl Pettersen. 
gere tid været udmineret sten til bygningsmateriale, saa for- 
holdet mellem den amfibolitiske sten og Kalkstenen i deres 
gjensidige optræden ligger temmelig klart tilskue. Den am- 
fibolitiske sten stikker frem mellem Kalkstenslagene i flere 
større og mindre uregelmæssig formede partier. Som forhol- 
det viser sig efter de gjennem udmineringen dannede vægge 
ligge disse tildels helt udskilt fra hinanden ved mellemlig- 
gende baand af laget Kalksten, hvis skikter regelmæssig snor 
sig efter den amfibolitiske stens grændselinjer. Omvendt vil 
der midt inde i den massive stens større partier findes ind- 
lejet tyndere lag af skifrig Kalksten. Ogsaa her er den am- 
fibolitiske porfyragtige sten hyppig indfældt med brunlig Ti- 
tanit, med klumper af grønlig Fosforit, med Magnetkis og 
Pyrit. I kartsaarer er fundet sort Turmalin. 
Denne her omhandlede amfibolitiske eklogitartede berg- 
art er saaledes modersten for et stort antal mineralier, der 
findes indvoxede dels i selve grundmassen dels i aarer, der 
gjennemsætte denne. Disse ere i henhold til hvad ovenfor 
er paavist: 
Rutil, Titanit, Orthit, Magnetkis, Pyrit, Kvarts, Turmalin, 
Granat, Zoisit, Hornblende, Glimmer, Plagioklas, Skapolit, 
Kalkspath, Brunspath og Phosphorit. Hertil kommer end- 
videre Zirkon, der ad mikroskopisk vej er paavist af Helland. 
En med Tromsøens eklogitiske bergart identisk sten byg- 
ger toppen af den mægtige Tromsdalstind — paa fastlandet 
tversover for Tromsøen — fra en højde over havfladen af 
ca. 600 meter indtil øverste top (1250 m. o, h.) Stenen lig- 
ger her i en bækkenformig indsænkning i glimmerskifer, 
der med de til samme knyttede Kalkstenslag rundt bergets 
3 sider regelmæssigt falder ind under Eklogiten, Fra den 
fjerde — nordre — side stiger den massive bergart op i 
lodrette styrtninger fra et højtliggende fjeldpas. Fra denne 
