Continentalmassers stigning eller sænkning. 69 
bestemthed hen paa en langsom og i høj grad jevn og ens- 
artet stigning. En saa fuldstændig bevarelse af denne række 
paa hinanden følgende stranddannelser afviser som det synes 
enhver forudsætning om mere voldsomme eller rykvise ni- 
veauforandringer. 
Med hensyn til spørgsmaalet om continentalmassers se- 
culare hævning eller sænkning i forhold til havspejlet saa 
er det allerede for længst slaaet fast mellem flerheden af 
geologer som en videnskabig kjendsgjerning at havstanden 
i det hele og store herunder har været uforanderlig. John 
Playfair var som bekjendt den første, som fremholdt dette 
i sin i 1802 udgivne afhandling „Ilustrations of the Hutto- 
nian theory*, hvori han ogsaa omhandler Sveriges langsom- 
me hevning. Uafhengig af ham kommer Leop. v. Buch til 
samme resultat. I sit i 1810 udgivne skrift ,Reise durch 
Norwegen und Lappland“ accentuerer han, idet han omhand- 
ler landgrundens stigning langs den bottniske bugt, satsen 
med følgende ord: ,Gewiss ist es, dass der Meeresspiegel 
nicht sinken kann; das erlaubt das Gleichgewicht der Meere 
schlechterdings nicht“. Under forudsætning af at jordens 
tyngdepunkt altid indtager sin oprindelige plads og at kvan- 
tumet af det over kloden udbredte havdække forbliver i det 
væsentlige negenlunde uforandret er Buchs paastand uimod- 
sigelig. Ingen af disse forudsætninger ere imidlertid at satte 
som fuldkommen sikre. Til at kunne besvare dette med fuldt 
afgjørende bestemthed mangler der vistnok endnu i altfor 
stor maalestok det nødvendige undersøgelsesmateriale. Der 
har derfor ogsaa oftere været gjort forsøg paa at rokke en 
forudsætning om havniveauets absolute uforanderlighed. Her- 
med har naturligvis ikke været tilsigtet at ville henføre en- 
hver niveauforandring, der ikke bærer et bestemtere lokalt 
præg, til den midlere havstands foranderlighed. Det er nem- 
lig aabenbart at en række af stigninger eller sænkninger 
gjennem de forskjellige geologiske tidsafsnit i virkeligheden 
