Det nordlige Norge under glacialtideu. 69 



i berggrundeos afglatning, i skuringsstriber, i flytblokke og i 

 morænegrus. 



Med hensyn til berggrundens afglatning, saa er en saa- 

 dan vistnok hyppig at bemærke navnlig efter de talrige smaa- 

 holmer, der skyde frem efter Risøens sydlige og sydvestlige 

 side. Den haarde gneis-granitiske bergart stikker her efter 

 de lavest liggende niveauer i regelen frem med udækkede 

 dagflader, højere op kunne de tildels ogsaa men i det hele 

 dog sparsomt findes overdækkede med løst materiale. A.f- 

 glatningsfænomener ere her meget hyppig at paavise efter 

 de lavest liggende niveauer, der enten ligge ind under det 

 egentlige litoralbælte og saaledes ved højt vande under hav- 

 spejlet, eller ogsaa blot hæver sig nogle faa fod over højt- 

 vande, saa havsjøen kan pidske op over samme. Inden høje- 

 re liggende niveauer vil mere fremtrædende afglatning kuns 

 sjeldnere være at paavise. Her har stærke destruerende kræf- 

 ter øvet sin indvirkning paa d^; tidligere afglattede dagflader. 

 De talrige kolonier af sjøfugle, der have sit tilhold om Risø- 

 ens fuglevær og have et stadigt tilflugtssted paa disse smaa- 

 holmer, bidrage vistnok ganske væsentlig til dagfladernes de- 

 strueren. 



Flere omstændigheder synes imidlertid at pege hen paa 

 at den her omhandlede afglatuing ikke kan være at henføre 

 til glacialtidens isskuringer men at de maa være af en langt 

 senere oprindelse. 



For det første kan det synes lidet rimeligt at glacialti- 

 dens stærke afglatniuger, der gjennem saa umaadelige tids- 

 rum maatte være blevne bevarede under havfladen under 

 fjeldgrundens langsomme stigning, her saa hastig skulde kunne 

 ligge under for destruerende kræfter, at de sporløst udvidskes, 

 saasnart de glattede dagflader naa noget op over havfladen. 

 Denne hastige destrueren synes snarere at skulle pege hen 

 paa at afglatningen i virkeligheden maa være at henføre til 

 roere kortvarige indvirkninger. Den afglatning, soro er ^'t 



