72 Karl Petterieu. 



kunne lade sig forene med en forudsætning om at sammen- 

 hængende isstrømme fra fastlandspartierne ere naaedehidud. 



Morænegrus er heller ikke paavist over de her omhand- 

 lede øpartier. 



Idet der saaledes her ikke er at paavise nogetsomhelst 

 spor efter tidligere isbedækninger, kan den være al grund 

 til med bestemthed at forudsætte at strømme af indlandsis 

 under glacialtiden i ethvert tilfælde ikke kan være naaet ud 

 til disse kyststrøg. 



I forbindelse hermed skal man lidt nærmere fæste sig 

 ved et andet forhold, som der her har været anledning til 

 at aflæse. 



Straks nordenfor Risø rejser sig den omkring 1300' (407 m.^ 

 høje Sandviks-ø. Efter øens østlige side straks nordenfor 

 gaarden Mjølvik optræder over det smale underland udbred« 

 te samlinger af skjælførende sand. Fra underlandet fortsæt- 

 te disse opover under temmelig stejle skraaninger til en højde 

 af omkring 200' (63 m). I disse højere liggende niveauer 

 er sanden i ethvert tilfælde højst fattig paa indblandet skjæl. 

 I en højde af 180' (56 m.) lykkedes det dog at finde enkelte 

 brudstykker af skjæl under forholde' der syntes at tyde hen 

 paa at skjælresterne mere oprindelig maatte tilhøre sandaf- 

 lejningen. I saa tilfælde synes her at skulle foreligge vid- 

 nesbyrd for at kyststrøgene i det hele ogsaa maa have været 

 forholdsvis tidligere fri for den postglaciale tids lokale glet- 

 schere end de indenfor liggende strøg. Efter Tromsøen og 

 strøgene der omkring stige skjælførende sandlag intetsteds 

 højere op end til omkring 40' (13 m). I lermælerne efter 

 elvelejerne her ere fossile skjæl intetsteds at paavise til større 

 højde over den nuværende havflade end til opimod 120' 

 (38 m). Tromsøen har imidlertid paa den tid, da havfladen 

 i forhold til den faste fjeldgrund stod omkring 40 m. højere 

 end nu, været stærkt overdækket med lokale gletschere, me- 

 dens de udenfor liggende kyststrøg samtidig maa have været 



