A. Note. — Fjeldfloraen m. Altevand og Kirkesdalen. 3 
øvre to tridjedele, ialfald den mod nordvest vendende del 
af fjeldet, nøgne, endende oppe i glatte, lodrette vægge. 
Længere syd, paa vestsiden af tinden, hæver dalbun- 
den sig terrasseformig opover til en høide af 600 m. Der 
er da saa pas fremkommeligt, at der er arbeidet en slags 
kjørevei opover til Jensvoldsætrene, som ligger næsten ved 
trægrænsen paa sydsiden af Sarvesoalgge. I nærheden af 
disse sætre forener Sarvesjokka sig med Cunojokka, den 
øyre Kirkesdalselv. Sarvesjokka kommer vestfra, fra en 
strupe, hvor Sarvesoalege og Njuolasgaissa gaar over i et 
vildt, altid af gletschere opfyldt fjeldparti. — Hele den lange 
dal mellem Kirkestinden og Jertnivarre i øst, Nord- og 
Syd-Njuolasgaissa og Lihammeren i vest, kaldes af fjeld- 
lapperne Cunovagge. Denne dal er paa søndre side af 
vandskillet temmelig vid, men — naar én kommer søn- 
denfra — indsnevrer den sig et stykke nordenfor vand- 
skillet til en port mellem næsten lodrette klippevægge, for 
længere nord igjen at gaa over i et mere vidt og fladere 
dalføre, den egentlige Gunovagge. Njuolasgaissa, midt mod 
Kirkestinden, er ogsaa et imponerende fjeld, paa de fleste 
steder utilgjængeligt, og paa de faa steder, hvor èn kunde 
kravle et stykke opover, er det livsfarligt at gaa, da der 
næsten 1 hvert øieblik gaar stenras, enten enkelte stene el- 
ler flere i følge. Særlig gjælder dette sydsiden af fjeldet, 
som 1 botanisk henseende saa meget lovende ud. 
Flere steder paa Kirkestindens vestside var det al 
den samme grund vanskeligt at gaa. Naar jeg stod nede 
i Cunovagge, havde jeg den tilfjelds velkjendte lyd af ra- 
pende sten fra begge sider af dalen. — Dalen mellem Kir- 
kestinden og Kirkesjordfjeld, Gævletvagge, er altid, især i 
den sydlige del, fyldt med sne. I midten af august det 
aar var sne- og ishoiden paa sine steder 400—500 meter, 
fra dalbunden til sneens overflade, i midten af dalen, og 
gik i buer opover lil fjeldenes høieste punkter, 1700--1800 
