4 Tromsø Museums Aarshefter 27. — 1904. 
m. 0. h. — Kirkestinden blev først besteget i 1889 af nuvæ- 
rende cand. jur. P. Vigstad og forfatteren, og først efter 
flere forgjæves forsøg kom vi op til toppen ved at gaa 
netop paa denne «snebuen». Andre steder var der ikke 
tale om at komme op til toppen. Ovenpaa er dens nord- 
lige del 50—100 m. bred og en times gang sydover ganske 
vandret, lidt efter lidt bredere, og derefter hæver den sig 
umerkelig et par hundrede meter, overalt bestrøet med op- 
stauende «skjærheller». 
Sommeren 1902, da jeg fra midten af juli til 24. au- 
gust undersøgte ovennævnte distrikt, ‚ar et i botanisk 
henseende høist uheldigt aar. Den foregaaende vinter var 
der tilfjelds faldt en ualmindelig mængde sne, og da vaa- 
ren kom sent, og forsommeren var kold, gik det smaat 
med snesmeltningen. Som eksempel kan nævnes, at Cuor- 
dajavre først gik op 11. august, og Bægatamjavre laa helt 
ishedeekket den 14. august. Det første ligger i en høide 
af 550 m., det sidste henimod 600 m. 0. h. Ved Vuob- 
masjavre, 750 m. o. h., var, paa solsiden, Salix lanata 
netop begyndt at blomstre i midten af august, og jo læn- 
vere jeg kom hen mod grænsen af Sverige, des mer stod 
vegetationen tilbage. I Nord Sverige var, som bekjendt, 
dette aar et stort uaar. — At foretage botaniske undersøgel- 
ser høiere op end 1000—1100 m. var ikke at tale om, da 
alt enten var snebedækket, eller berg og mark saa over- 
rislet af ovenfra kommende isvand, at intet planteliv kunde 
komme til udvikling. Kun paa Kirkestindens nord- 
ostkant var der fremkommet lidt liv 
i midten al au- 
gust — selv i en høide af 1300 m., da fjeldet der var saa 
brat, at der næsten ingen sne kunde ligge, hverken der 
eller ovenfor. Jeg tror derfor, at høiere oppe vil paa flere 
af disse fjeld findes flere plantearter, end jeg observerede. 
