aEH 
À. B. Wessel. — Ornithologiske meddelelser. 6 
Forskjellen mellem eggene af denne og foregaaende 
art kan udtrykkes saaledes: 
Falco æsalon. Falco tinnunculus. 
1. Gjennemsnitsvegten af|1. Gjennemsnitsvegten af 
eggene 1 hvert kuld er eggene i hvert kuld er 
mindre, under 1,60 gr. større, over 1,60 gr. 
2. Formen i alm. mere lang- |2. Formen mere rund, idet 
agtig, idet med samme med samme middellæng- 
middellængde 39,9, bred- de, 39,9, bredden er stør- 
den er mindre end hos re end hos æsalon, ca. 
tinnunculus, ca. 30,7. 31,6: 
3. Flekkerne er mindre, jev- | 3. Flekkerne er større, mere 
nere fordelt og lader ofte | uregelmæssige, og lader 
ikke den lyse bundfarve ofte den lyse bundfarve 
komme tilsyne. | komme tilsyne. 
Men der gives mangfoldige overgange, hvor en ad. 
skillelse er umulig. 
71. Astur palumbarius L. 
(Kv.: Iso koppelohaukka). 
Ruger i ikke ringe antal i de indre med furuskog be- 
voksede dalfører. Rugetiden falder i mai, og eggenes an- 
tal er 4. %, 1902 tog hr. L. et kuld paa 4 fr. eg ved 
Tsjoalmejavre. I redet, der laa i en furu i °/, af stam- 
mens høide, fandtes levninger af rype, trost og Anas pene- 
lope. Det var bygget af tykke grene, basttrevler og bar 
og rundt om kantet med friske furukviste. 7; 8. å. toges 
ved Melkefos et kuld paa 4 halvrugede eg. Redet laa i 
18 m.'s høide i en furu og var indy. klædt med friske 
furukviste. Den holder sig ogsaa om vinteren her; den 
blev saaledes seet i februar 1902 (L). 
