A. B. Wessel. — Ornithologiske meddelelser. 119 
for neevnte aar saaledes 399 mm. mod 292. De kolde 
fugtige havvinde gjør sig paa grund af den store kyst- 
strækning mere gjældende i Sydvaranger end i det mere 
indelukkede Alten-dalfore. 
Naar, som det vil vise sig af sammenligningen, alli- 
gevel de i Sydvaranger observerede fugles antal overgaar 
Altens med hele 35 arter, kan det komme deraf, at na- 
turforholdene i Sydvaranger dog er mere afvekslende og 
mangeartede med sine mange selvstændige smaafjorde og 
dale, med sine store myrstrækninger og de talrige vande 
og elveløb, hvorimod Alten danner et enkelt, mere afslut- 
tet dalfore med tilhorende fjord. Dette er ogsaa ved store 
fjeldstrækninger afstængt fra tilgreensende egne, hvorved 
indvandring af nye arter vanskeliggjøres. Sydvaranger 
derimod ligger aabent og fladt imod syd og øst, saa ind- 
vandringen ingen hindring møder. Men den vigtigste 
grund til, at Sydvaranger kan opvise flere arter af fugle, 
turde dog maaske blot være den, at det i større grad har 
været gjenstand for undersøgelser. 
Et andet landomraade, beliggende omtrent paa samme 
nordlige breddegrad, men endnu østligere end Sydvaranger, 
er der ogsaa givet anledning til at sammenligne med. Hr. 
H. Goebel, der i en række af aar har været bosiddende 
ved Kolafjorden, har i et lidet skrift »Zur Ornis Lapp- 
landse (Travaux d. 1. Soc. Imp. d. Natural. de St. Peters- 
bourg T. XXXIII, fase. 2) givet en oversigt over dei 
russisk Lapland iagttagne fuglearter. Da han tabellarisk 
har sammenstillet de observationer, som er gjorte i hver 
enkelt del af denne store halvø, har det været muligt til 
sammenligning med Sydvaranger at udvælge de dele, som 
i nordlig beliggenhed og naturforhold nærmest svarer til 
samme, nemlig følgende 6, som forfatteren benævner: 1. 
Vestmurmankysten, 2. Den oceane del af Kolafjorden, 3. 
Den kontinentale del af samme, 4. Kolaflodbasinet, 5. 
