132 Tromsø Museums Aarshefter 27. — 1904. 
undertiden stenbit, lysing og sandflyndre, om sommeren 
sel. Ude fra havet kommer kveite og uer, brosme, lange 
og stenbit. Sjelden sees laks og ørret paa torvet, en 
enkelt gang skate, der dog kun benyttes til kreaturfoder. 
Der fiskes med liner, kastenøter, torske-, flyndre- og 
laksegarn, delvis laksenøter og større sildenøter, desuden 
med haandsnøre, slug og dorg. 
De forskjellige redskabers dimensioner er: 
Almindelig kastenot, længde ca. 20 m. 
Torskegarn, 2,5 favne dybt, 30 favne langt (300 masker). 
Sildegarn, 4,5 favne dybt, 18 favne langt (160 masker). 
Sildenot, 50—180 favne lange. 
Seinot (synkenot) 18 favne i hver kant. 
6 sildegarn bindes sammen oventil. I sildenøter faaes 
smaasei, hyse, mindre af smaatorsk ; storsei render igjen- 
nem. 
Der fiskes mest med liner paa 30—50 favnes dyb, 
for størstedelen torsk af alle størrelser fra 20—100 cm. 
Paa enkelte steder paa dybden udenfor bratte mæler faaes 
ogsaa adskillig hyse, mest af ca. 40 cm.’s lengde. Der 
benyttes ca. 1200 (og flere) angler. Som agn bruges mest 
hesteskjæl (Pecten islandicus), som fiskerne skraber op med 
skjælplog paa forskjellige grunder. Pecten-banker findes 
paa flere steder i nærheden af Tromsø, særlig kan næv- 
nes den store og rige Pecten-banke ved Balsnæs, ca. 1'/, 
mil syd for byen. Til agn bruges ogsaa fjæremark (Are- 
nicola piscatorum), undertiden kuskjæl (Cyprina islandica). 
Der fiskes mest syd og nord for øen paa ruggelbund, 
det vil sige, hvor der er strøm og saaledes et rigt dyreliv, 
der lokker fisken. Paa saadanne gode fiskepladse tillader 
strømmen ikke mudderet, der som fine partikler føres af- 
sted i havvandet, at afleire sig, og der udvikler sig da paa 
forhaandenværende stene en rig mængde stenalger, «rug- 
gel» (Lithothumnion) af alle størrelser, op til et barneho- 
