Dre 
J. Sparre Schneider. — Sydherøs malakol. og entomol. fatitia. 173 
( Vegac) i syd, men mest levende staar for min erindring 
den fantastiske Lovunden ret i nord i midnatsolens glod. 
Angaaende de floristiske forholde ved jeg ikke at 
henvise til noget arbeide. Man vil forgjæves søge oplys- 
ger i Normans »Flora arctica«, der kun optager planter 
nordenfor polarkredsen, medens jeg til det arktiske Norge 
medregner hele Tromsø stift. Om trævegetationen og 
navnlig den interessante plantning i præstegaardshaven 
har jeg skrevet et lidet opsæt i »Naturens« 25de aargang. 
Herø har selvfølgelig i en svunden tid været skogklædt 
som alle øer lige ud til havbrynet, paa Vegø findes saale- 
des endnu en del igjen af den oprindelige furuskog. Nu 
ser man paa Herø kun en del store enkeltstaaende siljer 
(Salix caprea) foruden mindre buskformige Salices, samt 
nogle samlinger af yngre bjerk (Betula ordorata) under de 
lave aaser paa den nordlige del af øen. Paa den kun ved 
et ganske smalt sund adskilte Nordherø bemærkedes gan- 
ske frodige lunder af asp (Populus tremula). Plantnin- 
gen i haven udgjøres af rogn (Sorbus aucuparia), ask 
(Fraxinus exelsior), lon (Acer sp), hæg (Prunus padus), 
balsampoppel (Populus balsamifera) og europæisk lærke 
(Larix europæa), som alle har opnaaet en respektabel tyk- 
kelse, om de end er noget lavstammede. Syrenerne blom- 
strer hvert aar, og de almindelige bærsorter, ribs, solbær 
og stikkelsbær kommer i almindelige aar til fuld moden- 
hed. Det mærkeligste var et lidet mandsheit kirsebærtræ, 
som i 1899 havde givet modne bær. Man vil heraf for- 
staa, at havedyrkning i de lunere egne af Nordlands amt 
bør kunne faa stor betydning, naar den kan give tilfreds- 
stillende resultater paa et saa veirhaardt sted som Hero. 
Om det høiere dyreliv har jeg ikke gjort nogenslags 
optegnelser, det laa jo ogsaa udenfor planen med mine 
undersøgelser ved denne anledning. Selvfølgelig har alle- 
slags sø- og vadefugle et eldorado herude paa alle disse 
