Det nordlige Norge under den glaciale og postglaciale tid. 5 
tig isstrøm fra højfeldstrakterne har skudt sig ned efter Di- 
vidalen til Maalselvdalen paa den ene og langs Altvandet til 
Bardo paa den anden side maa saaledes være at sætte som 
givet. | 
Mere tvivlsomt kunde sagen i saa henseende ved første 
øjekast maaske stille sig med hensyn til spørgsmaal, om en 
forgrening af denne i virkeligheden herfra kan have bredt 
sig vestover til Balsfjordbækkenet. 
Tagvandet ligger nemlig i en højde over havfladen af 
omkring 700' (228 m.) Divielven ved dens udløb i Maalsel- 
ven alene i en højde af omkring 250’ (78 m.). Under forud- 
sætniog af at landskabets overfladeforholde i det væsentlige 
svarede til de nuværende maatte isstrømmens sideforgrening 
over til Balsfjordbækkenet have skudt sig opover stigende 
aasdrag, forinden den kunde naa ned til afheldsrenden mod 
Balsfjord. Da isstrømmene imidlertid neppe, lokale opstuv- 
ninger fraregnede, ville bevæge sig opad men i det hele og 
store altid nedad, saalænge de kan følge udadheldende skraa- 
plan — og i dette tilfælde forelaa et saadant i den brede 
Maalselvdal — saa vil det antagelig være nødvendigt at for- 
udsætte at overfladeforholdene her under glacialtiden afveg 
adskilligt fra de nuværende. Et sammenhængende om end 
saare svagt heldende skraaplan maa i'den tid have sat Divi- 
dalen i forbindelse med Balsfjordbækkenet. Dette er saa un- 
der senere tidsrum bleven udvidsket gjennem eroderende 
kræfter, og de nuværende overfladeforholde deraf udgaaet, — 
en forudsætning, der ret vel lader sig forene med de lokale 
forholde, saaledes som de her træde frem. 
Vi skulle nu fæste os lidt nærmere ved blokkeforekom- 
sten udefter langs den egentlige Balsfjord. 
I strøget fra Balsfjordbotten langs sammes vestlige side 
udover til Tennes — Balsfjordens kirkested — optræder i 
stort maal granitiske flytblokke i de lavest liggende niveauer. 
Hvor højt de her naa op over havfladen, har der dog ikke 
