18 Karl Pettersen. 
helt lagt under denne. Det har saaledes dannet et sundløb, 
der har skudt sig frem mellem det egentlige fastland og den 
langstrakte mod nord fremspringende Lyngshalvg, som altsaa 
da har traadt frem som et fuldt udskilt gland. 
Den hgjest liggende terrasseflade ved Øvergaard breder 
sig som nævnt frem netop der, hvor den gjennem Tamokdal 
løbende Nordkjoselv transversalt skjær sig ned til ejdet. Ma- 
teriale til dette terrassetrin maa saaledes være ført ned efter 
Tamokdal og at dette ogsaa for den væsentligste del i vir- 
keligheden maa være tilfældet, fremgaar deraf, at Tamokdal 
danner den eneste mere udprægede fjeldindskjæring, der træ- 
der frem langs efter langsiderne af denne hgjest liggende 
terrasseflade. 
Tamokdalen danner i partiet fra Tamokvandet ned mod 
Balsfjordejdet en trang spalte, indeklemt mellem opimod 
3000’ (941 m) stejlt stigende fjeldvægge, der fører op til høj- 
fjeldspartier med tophøjder til op imod 4000' (1255 m) og 
tildels noget derover. Ved at se hen til de orografiske byg- 
ningsforholde er det ogsaa aabenbart at der her har raadet 
særdeles gunstige betingelser forat kunne afgive anseelige 
bidrag til det udskyldningsmateriale, som udkrævedes for at 
opbygge ejdets højest liggende terrassetrin. Dette udskyl- 
ningsmateriale bredte sig her ud over bundfladen af det op- 
rindelige efter det nuværende ejde liggende sundløb og efter 
sundets midtparti dannedes saaledes ved den stadig fortsatte 
tilskylning af nyt materiale et i højde regelmæssig voksen- 
de undersøisk terrassetrin, der bredte sig frem fra den ene 
fjeldvæg over til den anden, medens det udad mod vest til 
Nordkjossiden og mod ost til Storfjordsiden skraanede ned 
i stejle udadfaldende endevægge (stødsider). Dels paa grund 
af tilskylningen fra oven og dels ogsaa paa grund af stadig 
foregaaende forandringer i det indbyrdes niveauforhold mel- 
lem havfladen og den faste fjeldgrund naaede terrassefladen 
sluttelig opover havfladen. Fra det øjeblik var naturligvis 
