20 Karl Pettersen. 
dannelserne efter Balsfjordejdet være dannede og skudte op 
under en jevn og gradvis senkning af havstanden. 
Da Balsfjordejdet altsaa i sin tid har traadt frem som 
et stærkt krummet sundlgb af forholdsvis anseelig lengde, kan 
der paa forhaand være grund til at forudsætte at det udskyl- 
ningsmateriale, der gjennem tidernes løb maa være ført ned 
efter fjeldpartierne langs ejdet, for en væsentlig del maa 
være opstuet efter dette og saaledes være at gjenfinde her. 
Som ovenfor fremholdt dånner Tamokdalen et saakal- 
det aabent dalføre, der helt gjennemskjær fjeldmassen. I 
denne indtager Tamokvaudet i en afstand af omkring 10 km. 
syd for Øvergaard og i en højde over havfladen af 6 a 700’ 
(188 a 220 m.) det højest liggende parti af dalbunden. Her- 
fra sænker denne sig altsaa nedad til begge sider — mod 
nord til Balsfjordejdet og mod syd til lavlandspartiet efter 
Maalselvens øvre løb. I partiet fra Tamokvand ned til Bals- 
fjordejdet skjær dalen sig som en trang fjeldspalte mellem 
høje stejltstigende fjeldvægge, der naa en midlere højde af 
antagelig op imod 3000’ o. h. (941 m.), og herfra under 
langsom mere stigning gaa over i højfjeldspartier med top- 
højder af opimod 4000’ (1255 m.) og tildels ogsaa noget der- 
over. 
I tilfælde af at Tamokdal nærmest skulde være at op- 
fatte som en erosionsdal, vilde der vistnok paa grund af de 
lokale forholde være at forudsætte at en mere væsentlig del 
af udgravningsmaterialet efter strækningen fra Tamokvand 
ned til dalens udmunding mod Øvergaard maatte have op- 
hobet sig langs efter ejdet. Efter partiet fra Tamokvand 
sydover maa derimod erosionsmaterialet være ført sydover til 
Maalselven. I saa henseende skal imidlertid bemærkes at 
overfladeforholdene efter de egentlige højfjeldspartier med 
sine indsænkninger og tophøjder rimeligvis maa være af æl- 
dre oprindelse end den egentlige daldannelse. Mægtigheden 
af det til daldannelsen henhørende erosionsmateriale langs 
