28 Karl Petterseu. 
særlige og helt tilfældige undtagelser nær — altid selv un- 
der den strængeste vintertid ere isfri og aabne. 
Islægningen efter de indre fjordbotner behøver nu vist- 
nok ingenlunde i sig selv at være betinget afnogen stærkere 
vinterkulde, hvorvel en saadan vistnok her tildels kan træde 
frem, dog snarere som en følge af islægningen end som 
egentlig grund til denne. Derimod er islægningen her anta- 
gelig nærmest at henføre til den overflod af fersk-vand, der 
gjennem elvedragene fra de mer eller mindre vidstrakte ned- 
slagsdistrikter tilføres fjordbotnerne. I saadanne indadluk- 
kede basiner vil der i regelen naturligvis raade et langt sva- 
gere omløb i vandet end tilfældet kan være efter de til beg- 
ge sider aabne sundløb med den daglige stærke strømsæt- 
ning. Det ferske vand kan saaledes her i forholdsvis længere 
tid holde sig oppe i overfladen og derunder være udsat for 
frostens indvirkning. Skjønt sundløbene oftere idetmindste 
efter enkelte partier, hvor større elvedrag fører ud, kunne 
ligge ind under meteorologiske forholde, der paa det nærmeste 
kan være at sammenstille med de, der raade efter: de om- 
handlede fjordbotner, vil det dog være let forstaaeligt at 
betingelserne for islægning dog her kan være saa forskjellig- 
artede. 
For at sundene regelmæssig hver vinter skulde blive 
islagte udfordres der saaledes ingenlunde nogen absolut stær- 
kere vinterkulde men alene et forholdsvis stærkere nedslag. 
Der kan ogsaa fra disse strøg pegeshen paa et enkelt sund 
nemlig det tildels noget trange Gisund, — der danner den 
almindelige sejlled mellem den store Senjen-ø og fastlandet 
— der til sine tider kan blive islagt, naar stille og koldt 
vejr indtræder umiddelbart efter et mer end almindeligt 
stærkt eller langvarigt nedslag. Saadan islægning indtræder 
imidlertid her kuns yderst sjeldent og i regelen hvergang 
med mange aars mellemrum. Sely det brede og strømhaar- 
