Det nordlige Norge under den glaciale og postglaciale tid, 45 
den højest liggende bølgeslagslinje, idet den som saadan 
delvis har været stuet op over sin tids højeste vandstand. 
At et helt sæt paa hinanden følgende linjer samtidig skulde 
være skudt op over havfladen, derfor er der vistnok liden 
rimelighed. De lavere liggende ere ogsaa i regelen saa lidet 
udprægede, åt de, om de vare løftede op over havfladen, her 
vistnok ikke vilde kunne træde bestemtere frem. Af forhol- 
dene saaledes som de træde frem ved Skatøren paa Tromsøen*) 
synes det ogsaa med bestemthed at skulle fremgaa at disse 
gamle bølgeslagslinjer ere løftede op over havfladen den ene 
efter den anden, én for én under jevn stigning og derimod 
ikke flere samtidig. Hver enkelt af disse er nemlig udpræ- 
get i overenstemmelse med den linje 1 det nuværende strand- 
belte, der er omhandlet som den øverstliggende og vil saa- 
ledes ikke være at sammenstille med de lavere liggende mest 
som baandstriber udprægede linjesystemer. 
At disse linjer saaledes den ene efter den anden ere 
stegne frem over havfladen maa naturligvis være at henføre 
'enten til fjeldgrundens stigning eller til havfladens sænkning. 
I og for sig vilde der vistnok intet være til hinder for 
at bølgeslagslinjerne saaledes som her paavist kunde løftes 
op over havfladen under en stigning af den faste fjeldgrund, 
under forudsætning af at denne foregik jevnt og ensartet. 
Saaledes som forholdene imidlertid i saa henseende træde 
frem efter det nordlige Norge vil der dog kuns være liden 
grund til nærmere at kunne fæste sig herved. Efter de hid- 
til gjorte aflæsninger, der omfatte strøgene fra Salten (Bodø) 
nordover til Nordkap, synes det remlig paa det bestemteste 
at maatte fremgaa, at de her gjennem den postglaciale tid 
indtraadte niveauforandringer i det indbyrdes forhold mellem 
den faste fjeldgrund og havstanden ere at henføre til saa 
*) Cfr. Continentalsmassers langsomme seculare stigning eller sænke 
ning, Tr. Mus. Aarshefte 1 pag. 66 ff. 
