Undersggelser over dyrelivet i de arktiske fjorde. 51 
strid med de forholde, som er fundne ved den nedenfor nævnte 
I. pusiola; denne fandt Kroyer samtidigi beg. af April med 
tildels klækkefærdig udrogn, her nord sees den med udrogn 
fra Mai til slutningen af August, og i Juli sættes vistnok den 
meste yngel ud i verden. 
6. H. polaris sa». (borealis Owen = hannen). 
Syntes at være meget sjelden, idet det kun lykkedes mig 
at indsamle 4 eksplr., alle hunner, der erholdtes i selskab 
med de øvrige arter, de 3 ved Storholmen, det 4de paa gan- 
ske grundt vand i Kjeikanbugten. Uden tvivl gives der og- 
saa i Kvænangsfjorden lokaliteter, hvor den forekommer i 
større antal, eftersom den, skjønt vistnok meget lokal, sy- 
nes at leve ligesaa selskabelig som sine slægtninge men først 
at blive hyppig i noget større dyb. Det levende dyr er sær- 
deles pragtfuldt farvet; grundfarven lysere eller mørkere 
kjødfarvet med røde ringe om ben og følere, og dybt og in- 
tens røde tætstaaende baand og tværpletter, carapax og de 
sidste bagkropsled med skinnende violblaa punkter i tværra- 
der. Prof. G. 0. Sars har allerede i 1871 i sin opsats over Har- 
dangerfjordens dybvandsfauna paavist, at Hip. borealis Ow. 
er hannen til den her ombandlede art. Krøyer beskriver i 
sin monografi over de nordiske Hippolyter begge kjøn af po- 
larıs; hans formentlige hanner har sandsynligvis været unge 
hunner, derimod kjendte han af borealis, som venteligt var, 
udelukkende hanner. 
7. H. spinus sows. 
Erholdtes talrig overalti mange alderstrin, fra yngel paa 
c. 10 m. m. til udvoksede eksplr. af betydelige dimensjoner. 
Farven er meget variabel, som oftest er forkroppen hvid el- 
ler gulagtig med mørkere skygninger, medens bagkroppen er 
mere eller mindre stærk rød eller kirsebærbrun, hvorved dy- 
ret faar et ganske ejendommeligt og vakkert udseende. 
Krøyer taler om rognens farve men nævner intet om den 
tid, paa hvilken han har seet den udtraadt; selv har jeg al- 
