78 J. Sparre Schneider. 
besat i alle rande, mod spidsen stærkt udvidet. Kloen er 
lang og krum med spidsen kløvet og afsat som et selvstæn- 
digt led. | 
Uropoda: 2det par springfødders indre gren er dobbelt 
saa lang som den ydre, der bærer en stærk torn i spidsen; 
3die pars grene er meget tynde og 6 gange saa lange som 
grundledet („dobbelt saa lange som grundledet* sec. Boeck). 
Farven er gulagtig med røde pletter og marmorering, 
fødderne med hvide og røde ringe; øinene, der vistnok staar 
tæt til hinanden men dog er tydelig adskilte, bærer et in- 
tens zinnoberrødt pigment. 
40. Oediceros lynceus M. SARS, Oversigt over norsk- 
arktiske Krebsdyr, Forh. Vidensk. Selsk. Kr.nia, 1859 p. 143. 
— Boeck 1. c. p. 259, tab. XIII, fig. 4. — Schneider, bidrag 
til en nøiere karakteristik etc., Tromsø Mus. Aarshefter VI, 
p. 14, no. 4, tab. II f. 12. — Oed. propinquus Goés, 1. c. p. 
10, no. 39, tab. XXXIX, fig. 19. 
Forekom meget almindelig i alle bassiner, hyppigst paa 
algebund fra 10—20 favne, mest i jevnstore circa 7/; udvok- 
sede individer, dog ogsaa som ganske spæd yngel, medens 
fuldvoksne eksplr. ikke blev paatrufne. Eftersom jeg ved 
Tromsø har fundet etpar udgaatne hunner i Juni, paa samme 
tid ogsaa disse næsten voksne lige store individer foruden 
den spæde yngel, er det høist sandsynligt. at denne art be- 
høver 2, maaske 3 aar, til sin udvikling. Efter undersøgel- 
ser anstillede i Øst-Finmarken i 1882, er der grund til at 
antage, at ogsaa det samme forhold finder sted med Oed. 
saginatus Kr.; vad Oed. microps G. 0. S. angaar, tør jeg 
intet derom sige med afgjørende sikkerhed. 
Hverken Goés eller Boeck har været heldige i at afbilde 
denne art, især er hovedet med rostrum hos den sidste 
aldeles forfeilet; netop denne legemsdels karakteristis- 
ke form er det bedste skillemærke mellem 0. lynceus 
og microps, som i mange henseender staar hinanden 
