Undersggelser over dyrelivet i de arktiske fjorde, 98 
bragte eksplr. er voksne, hunnerne tildels ægbærende. Ved 
Tromsø er den sparsom, ligesom den idetheletaget synes at 
være mindre hyppig end følgende art, dens udbredelse er 
forøvrigt meget vidstrakt og naar til Spitsbergen, Island samt 
langs Skandinaviens kyst ned til Bohuslen ifølge Boeck, der 
dog kun nævner én speciel lokalitet, nemlig Skraaven i Lo- 
foten, hvor den er funden af G. O. Sars. 
Afbildningen hos Goés er forfeilet, Boeck tegner den 
derimod ret kjendeligt; i den korte beskrivelse kalder han 
legemet sammentrykt, medens det tvertimod er tykt og op- 
blæst som hos følgende art. Beskrivelsen af munddelene er 
taget fra en ægbærende hun; som den bedst og længst kjend- 
te kan H. brevicalcar betragtes som type for slægten. 
Mandibule: Kindbakken er dobbelt saa lang som bred, 
den ydre gren er tilspidset men ikke indskaaret i tænder, bi- 
grenen har faa og spidse tænder; tornerækken har 3 lange 
ikke crenulerede torne; tyggeknuden er uregelmæssig formet, 
tyggefladen med haar og en lang børste. Palpen er lang, 
2det led krumt og neppe længere enb det følgende smale og 
lige led. Dette er forholdet bos høire mandibel, den venstre 
har jeg ikke aftegnet eller noteret noget om. 
Maxille Imi paris: Den ydre plade er af det palpe- 
leds brede med 8 omtrent ligelange torne, hvoraf nogle er 
kløvede i spidsen; den indre plade er liden, oval med en 
enkel torn nær spidsen. Palpens 2det led er indsnevret ved 
roden, i spidsen noget skraat afskaaren. 
Maxille 2di paris: Formen af dette kjæbepar er meget 
karakteristisk; den ydre plade er meget stor, aflang 4kantet, 
i spidsen skraa afskaaren, en enkelt børste staar adskilt 
yderst i randen, de øvrige børster staar samlede i dobbelt- 
rækker, som almindeligt. Den indre plade er kort, oval, Y, 
smalere end den ydre. H. mülleri Boeck har dette kjæbe- 
par bygget næsten aldeles ens. 
Maxillipedes: Ydre plade er bred, halvmaaneformet, 
