Undersøgelser over dyrelivet i de arktiske fjorde. 101 
Oftest er den mere eller mindre intens rosenrød eller kar- 
minfarvet, enten mere jevnt udbredt eller som baand og plet- 
ter paa gulagtig eller hvid grund; særdeles smukke var nogle 
i Kvænangen fundne eksplr., der var melkehvide med store 
blodrøde pletter eller halvt røde, halvt hvide. % ved Vardø 
fundne eksplr. var mere tarvelige, nemlig gulagtige med 
smale rødbrune tværbaand, saaledes som jeg har seet 
Paramphitoe bicuspis farvet. Desverre gaar al denne 
herlighed fuldstændig tabt paa alkohol, og selv paa en blan- 
ding af glycerin og alkohol bleges de efterhaanden ganske; 
men jeg har dog fundet en saadan blanding meget tjenlig, 
naar man ikke paa stedet faar anledning til at notere den of- 
test meget karakteristiske farvetegning, som de fleste Amphi- 
poder bærer, da den dog i nogen tid formaar at bevare far- 
verne, ialfald langt længere end ren sprit. 
Boecks ovenfor citerede figurer gjengiver meget godt de 
anatomiske enkeltheder hos deu her omhandlede art, kun 
sjaar der et 2det kjæbepar med no. 5, som vel tilhører Tri- 
tropis helleri, da der samtidigt findes ét rigtig tegnet af V. 
serratus. Beskrivelsen stemmer ogsaa godt med mine un- 
dersøgelser, saa jeg kun har lidet at tilføie. 
Antenne superiorcs: Det af mig undersggte eksplr., 
som var en ægbærende hun, har svgben ligesaa lang som 
skaftet og bestaaende af 13 led, hvoraf det første er saa langt 
som de 2 følgende tilsammen. 
Antenne inferiores: Svøben har 10 led og er saa lang 
som 4de og 5te skaftled tilsammen. 
Mandibule: Begge grene. er delte i 5 korte tender. 
Palpens 3die led er stærkt haaret og i forreste rand væbnet 
med en rekke gaffelgrenede torne; nærmest spidsen staar 
endel, som er fint crenulerede; 2det palpeled har kun fire 
grovere torne i forreste rand nær spidsen. 
Maxille Imi paris: Ydre plade har 8 sagtakkede torne 
og i spidsen en meget stærk, som er enkel, indre plade er 
