Undersggelser over dyrelivet i de arktiske fjorde. 125! 
Gammarus macronyx Lilljeborg, Kgl. Vet. Akad. Handlgr. 
1853, pag 458 (fem). — Bruzelius 1. c. p. 29, tab. I, fig. 6. 
Enkeltvis i Nordbotn, talrig i Kjeikan, de fleste med- 
bragte eksplr. var ægbærende hunner. I Tromsøsundet, hvor 
den paa sine steder er overordentlig hyppig, lever den for- 
nemmelig blandt alger paa sandbund paa 10—20 f. d., men 
forekommer ogsaa paa ren, blød lerbund som f. eks. i bun- 
den af Ramfjorden og i Haukøbotn; i Nordbotn var ogsaa 
næsten overalt kun lerbund, der nær land var meget opfyldt 
af forraadnende tangstumper, barkstykker og andre trælev- 
ninger, der fgres ud med de mange elve,scm udmunder her. 
Hunnerne synes at være i majoriteten og træffes med æg fra 
Mai udover hele sommeren. 
Deus udbredelse gaar fra Grønland, Island og Spitsber- 
gen (er ikke funden længere øst) ned langs Skandinaviens 
kyster lige ind i Østersøen; Boeck anfører den kun fra et- 
par punkter paa vor kyst, Skraaven og Aalesund, men den 
er uden tvivl almindelig overalt paa passende lokaliteter og 
kun paa grund af sin ringe størrelse lidet iagttaget; foruden 
påa nævnte lokaliteter har jeg taget den ved Hammerfest 
og Vardø. Ifølge Meinert er den almindelig flersteds omkring 
de danske ger. 
Beskrivelsen og figurerne er saavel hos Bruzelius som 
hos Boeck ret overensstemmende med de egne undersggelser, 
der er anstillede paa en fuldvoksen han, Følgende fortjener 
ati bemærkes. - 
| Antenne: De øvre føleres svøbe havde 22 forlængede 
led; bisvøben bestod af 7 led, hvoraf det sidste meget lidet, 
som sædvanligt. Svøben paa de nedre følere synes konstant 
at have 7 led. 
Mandibulæ: Tornerekken bestaar af3 krummede, dybt 
sagtakkede flade torne, indenfor disse sees 3 korte fjerbor- 
ster (mandibula sinistra). 
Mantle Imi paris: Den lange og smale yderste plade 
