Beverens tidligere Forekomst i Søndre-Salten. 137 
tetsteds findes der beboelige Dalsirgg eller sammenhængende 
Vasdrag, og man skulde derfor heller ikke ventet, at saadan- 
ne Localiteter nogensinde kunde have huset Bævere. Ikke- 
destomindre fortæller Sagnet, at der i Sundsfjorddalen, en 
liden ubeboet Dalgrop, der i Syd for Sandhornet strækker 
sig en Mils Vej eller saa ind mellem Fjeldene, i gamle Dage 
skal have boet Bævere. Pastor M. Daae, som har meddelt 
mig dette, har det fra Johannes Danielsen Valle (ca. 58 Aar 
gammel), som igjen af sin Bedstefader har hørt, at Bæveren 
har havt Tilhold ved ,Storvatnet” øverst i Sundsfjorddalen, 
hvorfra Gildeskaals maaske betydeligste Elv udløber. „Men 
om denne Forekomst af Bæveren ved Storvatnet — skriver 
Pastoren — var i hans Bedstefars Dage, eller om han kun 
havde det fra gammel Fortælling, har jeg ikke kunnet faa 
Greie paa”. Denne Bæverens Forekomst her, om den end 
tilhører en fjern Fortid, synes mig meget interessant, thi det 
viser at den ikke udelukkende tilhørte de indre Dalstrøg, men 
at den ogsaa optraadte i Kystdistricterne, naar Forholdene 
forøvrigt vare gunstige. 
Indenfor Gildeskaal og ved det store vidtstrakte Fjeld- 
plateau, som med en Fællesbenævning kaldes ,Saltfjeldet*, 
skilt fra Ranen og Saltdalen, ligger Bejerbygden med sine 
forskjellige Sidedale. Fordum dækket med store Furumoer 
er nu den nedre Del af Dalen skovløs eller omgivet af tyn- 
de Birkelier, medens den øvre Del fra Tollaa og opover, som 
fortrinsvis kaldes , Bejerdalen*, endnu har vakkre Skovpartier, 
tildels væxterlig Ungskov af Furu. Der er ingen Tvivl om 
at Bæveren i dette betydelige Dalstrøg, hvor de blødere Træ- 
sorter Asp og Selg endnu findes i Mengde, og hvor de tal- 
rige Smaanæs ved de af Elven og Tværelvene dannede Hø- 
ler og Evjer bød gunstige Betingelser for dens Trivsel, en- 
gang 1 Fortiden maa have været almindeligt udbredt, men 
desværre er nu dens Optræden og Liv her allerede næsten 
glemt af Befolkningen. Kun med Møie har jeg ved Pastor — 
