56 Forstcand. Axel Hagemann. Polarcirkelen som Nord- 



Forlader vi Patte dyrfaunaen og gaar over til Fuglene, 

 finder vi et forholdsvis stort Antal Arter, for hvis Udbredel- 

 se inden Landet Polarcirkelen stiller sig som Nordgrændse. 

 Vi skulle i det følgende lidt nærmere omhandle hver enkelt 

 af disse, som altsaa kun delvis berører det arktiske Gebet, 

 idet en sydligere Zones Fauna her har sine nordligste For- 

 poster og Udløbere. 



1) Gransangeren (Fhyllopsevstes abietina Nilsson)^ som 

 man^tidligere ikke havde observeret nordenfor det Trondhjem- 

 ske, har jeg truffet hist og her op i Saltdalens Furuskove 

 (67° N. B), hvor jeg har al Anledning til at formode, at den 

 ruger. Det viser sig altsaa, at den ikke udelukkende er bun- 

 det til Granskovene men ogsaa kan forekomme, hvor Furuen 

 iudtager dens Plads, naar Localiteterne forøvrigt ere passen- 

 de. I Sverige, hvor som bekjendt Ganen gaar adskilligt høi- 

 ere end hos os, synes ogsaa Gransangeren at forekomme no- 

 get længere mod Nord. 



3) Bastardnattergalen (Eypolais icterina. Begland) 

 augives af L Stejneger som forekommende „ikke sjelden op- 

 til ovenfor Polarcirkelen". Professor Collett anmærker den 

 som en af de Smaafugle, der stadigt vinder større Udbredel- 

 se inden Laudet. I Saltdalen ved jeg endnu ikke med Be- 

 st emhed at have iagttaget den. I Sverige synes 63° N, B 

 at være dens Nordgrændse. 



3) Q'\æ.ri\e&muii^i\ {Troglodytes parvulus. Koch), som 

 hellerikke tidligere var bemærket norden Trondhjemstjorden, 

 erholdt jeg ^V4 1883 fra Juukerdalen (66,50*^ N, B.) i et en- 

 kelt Individ, som blev skudt ved Pladsen Solvaagli! Dette 

 er saavidt vides det nordligste Sted Gjærdesmutten hos os er 

 observeret, men hække heroppe gjør den ikke, og da jeg ikke 

 senere har paatruffet den, kan man altsâa kun uegentligt 

 sætte Artens Nordgrændse til Polarkredsen. 1 Sverige synes 

 den ikke at overstige den 64dei' Breddegrad. 



4) Ilalemeisen, (Orifes caudatus X.) forekommer deri- 



