13 i A. Aigner Lajos. 



hogy azt csak a párzási inger csalja ki belőle ; Doubleday 

 azonban a lepke felsőszárnyának tövén kis hártyás hól3''agot talált 

 s a hangadást ennek tulajdonítja. 



A rokon Ageronia Areihusa hangja a felsőszárny tövén levő 

 két tüskének a tor két tüskéjéhez való dörzsöléséből származik ; 

 az Aegocera trtpartita hímjének erős hangja pedig onnan, hogy 

 lábfejét (protarsus) a felső szárny alapján levő ránezos részéhez 

 dörzsöli. ^) 



Számos egyéb lepke hangjáról értekeztek H a a s e ^) és mások. 



Hasonló, de sokkal gyöngébb hangot észleltek báboknál is, s 

 azt a szelvények egymáshoz súrlódásának tulajdonítják. ^) Némely 

 hernyó is bír hangot adni, mint pl. egyik amerikai Smerinthits 

 faj ■*) s a Sattirnia Pyri, mely a fej és tor széleinek súrlódásánál 

 sistergő hangot hallatt, ^) tehát épen úgy mint a lepkék, mindig 

 külső szervek segítségével. 



Ily számos megfigyelés után felmerült az a vélemény, hogy 

 minden lepkének van hangja, csakhogy az emberi fül azt a legtöbb 

 esetben nem képes felfogni. ^) 



Legerősebb azonban az Atropos recsegő, siránkozó sipoga- 

 tása, melyet Esper a Polyphylla fulló czirpeléséhez hasonlít; 

 Scopoli és Híifnagel ahhoz, melyet a dzinczérek (Cerambyces) a 

 hátpaizsnak a kemény szárnyfedőkhöz való dörzsölésével idéznek 

 elő , Kühti a cziczkány (Sorex araneiis) füttyentéséhez, Rössler 

 pedig az egér czinczogásához hasonlítja, megjegyezvén, hogy a 

 hang csupán belső izgalomból veszi eredetét, és hogy azt az állat 

 nemcsak megérintésekor haDatja, hanem akkor is, ha pl. az ablak 

 üvegén át menekülni akar. 



Hogy a hang miként keletkezik, arra nézve nagyon eltérők 

 a vélemények. A magyarázat sorát 1736-ban Réaumur kezdte meg, 

 s szerinte a hang a szipókának a belül hártyás tapogatók tövével 

 való dörzsölődésének eredménye ; mert midőn a szipókát felnyi- 

 totta, megszűnt a hang, s újra kezdődött, mihelyt az megint be- 

 csavarodott, ha pedig a szipóka nem érintkezett a tapogatókkal 



1) Hampson. Proc. Zool. Soc. London 1892. 188. 1. 



2) Corresp.-Bl. d. Iris I. 1884—88. 113. 337. 1. 



3) Stett Ent. Zeit. 1877. 86. 1. MüUer: Kosmos II. 218. 1.; Ent. Montli. 

 Mag XIV. 137. 1. 



*) Reed: Canad. Ent. I. 40. 1.; IV. 329. 1. Mead: U. o. I. 47. 1. 

 «) Krancher: Psyche II. 1882. 363. 1.; Landois, Thierstimmen 88. 1. 

 «) Reuter: Med. Soc, Faun. Fennica I. 1875. 133. 1. 



