Különfélék. 175 



A levóldarázs irtása. Ismeretes, hogy az Eriocampa acUtmbrata 

 olykor gyümölcsösökben, kivált a körte- és cseresznyefákon érzé- 

 keny károkat okoz. Álczája július végétől augusztus végéig a 

 leveleket skelettirozza. Inasára rovarport ajánlanak, melylyel a meg- 

 támadott fákat porzóval behintve, az álczák azonnal elpusztulnak. 

 Hasonló eredménynyel használható nem túlságos gyönge dohány- 

 főzet vagy szappanoldat. Az irtás legczélszerűbben augusztus elején 

 történik, de a hó végén ismétlendő. Sajátságos, hogy álczája 

 inkább a törpe, mint a magas fákat támadja meg. 



Nyílméreg. Eddig azt hitték, hogy az összes anyagokat, me- 

 lyekkel a vad népek nyilaik hegyét megmérgezik, a növényország 

 szolgáltatja. Újabb időben azonban ismeretessé vált, hogy a 

 „Kalabariak," a délafrikai puszták lakói, nyilaikat a Diamfhida 

 lociisia nevű bogár bélnedvével mérgezik meg. A tudományos 

 vizsgálat kiderítette, hogy ez a nedv, ha aránylag csak csekély 

 mennyiségben állatok bőre alá fecskendezték, bénulást és végül a 

 haláh idézte elő A méreg egyébiránt a bogár álczájában is meg- 

 van, még pedig elég bőven. Az álezát rövid ideig vízben tartották 

 s akkor ez a víz épen oly hatású volt, mint maga a mérges nedv. 



A rovarok szívós életéről néhány újabb példát hozhatunk fel. 

 Északamerikai rovarász a nagysóstóbdl légyálczákat gyűjtött s 

 azokat hárompercentes formaiinba tette, de tized napon még három 

 példányt élve talált. — Ugyanaz sáskát figyelt mg, vagyis annak 

 roncsát, mely a torból és fejből állt, míg a test többi része le 

 volt szakítva; ez az állat ily állapotban még 9 napig élt. — 

 Francziaországban pisztrángban, mely kimúlása után még 12 óra 

 hosszat feküdt, két élő s igen virgoncz bogarat találtak. — Calosoma 

 inquisitor nevű bogárnak egy példányát német gyűjtő néhány óráig 

 méregüvegben hagyván kivette és tűre feltűzte. Másnap praepa- 

 rálni akarván úgy látta, hogy a bogár feléledt és tűstűi nemcsak 

 helyét hagyta el, hanem éhségét csillapítandó két lepkének a 

 potrohát is felemésztette. 



Rózsaszínű Pieris brassicae, Az 1850. év óta gyűjtöttem és 

 gyűjtöm a lepkéket, a viszonyokhoz képest több- kevesebb buzga- 

 lommal. Ahol a tápnövények beszerzése csak némileg lehetséges 

 volt, ott a hernyók tenyésztésével is előszeretettel foglalkoztam. 

 Közelebb felszólítást vettem, hogy tapasztalataimból egyet-mást 

 közöljek, s ennek folytán jegyeztem fel a következőket, emlékezet 

 szerint. Midőn lSÍ»5-ben a Csik-Szereda — Sepsi-Szent-György 

 közti vasútvonal építése alkalmával Tusnád-fürdő és Új-Tusnád 

 között felmérésekkel foglalkoztain, egyik igen szeles napon, a 

 határon nagyon mocsaras réteken rendkívül sok nappali lepkét, 

 többnyire Lycaenákat láttam röpködni: imitt-amott volt köztük 

 fehér pille is, vagy Co/ias Hyale. Mindezek azonban nem nagyon 

 érdekeltek, különben is sürgős volt a munkám s a lepkészetre 

 nem igen szakíthattam időt. Egyszerre azonban erős szélrohamtól 

 sodorva lepke surrant el mellettem, a melyet az első pillanatban 



