of 



f^rufijafir mit fcinfii San^»felI^•n ttn iiÄcf)(!cti «ircfini (£cc-- 

 ftÄfctcn ju. Gl- luirö ©djijf^junge, ^allll ■?3ia!ro|"f, ir.iö 

 tccnn er alte 9Diffre fctirdjfrfiiu uni) llntncid;t in ^^■r 

 ©d)ifffnhrt^'fiinfl gcnofTen f)<it> fo luitb fc ©tcucimaiiii luib 

 juU^t 3^aptcin(igio lunnen fid) bie Sci)((t6c(ipitaiiie fclbf!). 

 JDie n)i5iinlici)cn QJeirobiur bcr Snf«l S^^^m 9c[)en all«; nad) 

 •Hamburg, ^dfona iinb ®liict|latf, uiib von ba nu« uad) 

 ©cönlnub oiif bcti SS>o(fifd)raiig. £^m 2ßinter befudien |lc 

 ii)tt Stauen, bit t>xt\j 23iei-tl)cilc bfi5 ^a\)ti o^ne ODiänner 

 fnb unb ben 3(cf<cbou bcforgtn nii'iiTcn. Sa^citn (cfon (Ic 

 Seitiingin, trinfcn ^^unfd) unb er}dl)(cn Od) if)ie U^ten 

 SRcifcn unb 2l6cnt()cucr. 5n if)rer CJofcUfdiaft mcrft man 

 talb, ba& (ie bi« Sßc't gcl'f^cn ^nbcn: bcnn fragt man nad) 

 Cppetn, nad) ©m\)rno, nai^ 2t(gicc unb 'Sunid, nad) Q^o: 



= 52 



(Ten, ^-»atawia , ?onbpn unb Jfrdiangcl, fo finbcil fiif) ifitt 

 JWiinncr, bic a'.iS Jiiigcnjciigcn uon 2(llcm 31'iofanft ^u g« 

 bcn »uiiTen. 



Sic J?anb(gi-ii'fcn (icBcn 5Sic^ji:d)t tnffyr ali ?fcferOau. 



;^if;re Jpdiifer finb jicrltd) getaut unb Oi'tnui'g un5 

 Sici'.ilidjffit fjerrfdjt in bcnü'ibcn. S>ic i^ticfiinun finMiioöd 

 gcfcilbct, f)än«(id) unb fittüim, unb ciTd;fincn 6ff<nt!icf) nie 

 anbciö als mit bidit vfrbüUlcni 3fntIiN. ©ic ^6!)rer t^fi« 

 l«n fid) nad) a3crfd)ifbcnf)cit bcv 5rad)t in jirci) «rf^-'inmf, 

 in gÄ^ringcr unb S''i«fiii5cr. ^'c <Spiad)e bcr AfifRn *■ 

 roirb in nicl)rcrn 53iiinbaitcn gcfrrpdicn. god'.onbc •'Proöe 

 iü bcr ©iaioct td M'.\:d)\pitli ^"•vefsiitjagcn (c^emalä ötr 

 ^auptort bcr Srefcn) unb bciTc» Umgegcnb. 



gut SSfrgUicfjung (?c§e ^ict bie $>ni'a6c( »om verlornen 



© (5 n i f <ft. 



11. Et Mcnneske havde to 11, 

 Sönner. 



12. Os den Tngste af dem 



sagdc til Faderen: Fader giv 

 mig den Dcel afGodset, som 

 mig tilfalder. Og han skiftede 

 Godscl immcllcm dem. 



13. Og ikkemangc Dagedcr- 

 efter «amlcde den yngre Son 

 alt Godset, og diog udenlauds 

 til et Land langt borde, og 

 ödle der sitGods i et overdaa- 

 digtLcvnet. 



14. Mca der lian havde for 

 ta:ret alt dct lian liavdc, Llev 

 cn svar Hunger i dct sammc 

 Land, og han begjnc'lc at fattes, 



15. Oghang'ikhorl, ogholdt 

 aig tU enaf Dorgeriie deriLaii- 

 'det, og han scndte ham paa 

 slneAgre, at födc S>iin, 



16. Og han hegjerede at (}1- 

 ,<do siu Bug med Mask , som 

 STinene aade, og ingen gav 

 liam noget. 



17. Men der han kom til sig 

 ■elr, «agde han: hvor mange 

 Daglöniier haver min Fader, 

 »otn have overflödigt ßiöd? 

 »nen jegomkommcraf Hunger. 



18. Je? ^''' s'^^ß op, oggaac 

 lil min Fader, og slge til ham : 

 Fader I ']e^ haver sjndet mod 

 Hinimelen og for dig. 



19. Og er ikke Iscnger Vierd 



3f n g ( i f d). 

 En Main ho ton Sönner. 



12. A' den öngst so fc hains 

 Far: Gic mä, Far, den üicl 

 a Fang, de mU hörr. A' liain 

 ilich em de Päug. 



13. A' int läng derältcr tan- 

 kcdc den öngst Sön olt sam 

 mel , ä gik ivied ur ar Lain; 

 der ferkamm liain oll Pänginii 

 Frern ä Drikkcu. 



14. Som hain no ho oll hains 

 Paiig fertchr, so kanmietislin 

 djer Tee i a hiel Lain , ä hain 

 hcgjint i holiger. 



15. A" gik hcn ä wecn fsa Ic 

 'n Main i ä Slai; dcnscliikkede 

 hain te Marken», te ä war a 

 Sühwin. 



16. A hain will rjllhainsLia 

 mä Auen , de de Soliwin frar 

 (oor) ä ingen ga ham nauer. 



17. Da gik liain i fsä a fo: 

 Wo mange Daulönner herr 

 min Far, som der liaBiönok; 

 a ä ferdarrere far Hunger. 



i8- A' a will sto op ä gohen 

 te min Far, a see le ham: 

 Far ä her gier uret i Himnicrc 

 k for du. 



@ol)nf, £uc. 15, 11 fofgg. 

 5 r i e f t f d). 



11. An Mohu hed twccr 

 Sehne. 



12. En de jongsle \oon jem 

 sceti (o de Tete: Uumi, Tete, 

 dat Diel voon minn Göiilj, 

 Hat mi hiürl. En hc dielte un- 

 ner jem dat Göldj. 



13. En ägloiig dcrevter(age- 

 dricke) summclte de jongstc 

 Sehn alles to hupe, en ging 

 wied auei'l Löin, cn derbroligt 

 he sinn GöiJj ma Prassen to. 



14. As he nö al sinn Göidj 

 vcrtelirt hcd, so komm iiii 

 grolt jör Tid dör datsclv hiiil 

 Löin , en he fangcd öin to 

 hungern. 



15. En ging hen cn haungt 

 ham öin ;in Borger (Stcder) 

 voon dal Löin : de schackt ham 

 a sann Ickar de Swinn to war- 

 den. 



16. En hc well sinn LllTfele 

 med Mask, de de Swinn äd- 

 jcn; ea nicmens dejr hamdat. 



17. Denn ging hc ön hamcn 

 sed : Hö valile üciliiuncr hed 

 mann Tele, de voll ap Brüidj 

 habe; en ik vcrdierf vor Hun- 

 ger. 



1 8. Ick wal mi apmage cn to 

 mann Tele gimj;e , cn to ham 

 sftde: Tele ik li.if schnigt ön 

 de Hcmnicl cn vor de. 



19. A ä er uo ikke bel| 19. £n ik Leu in de To- 



QMatfcutfd). 



11. En Mann har Iweo 

 Sohns. 



12. Un de jöngsl van sesecg 

 lo sieiiVader: Gev mi, Vadcr, 

 dal Dccl van dat God, wat mi 

 lo holt. Un he deell' se dat 

 God lo. 



13. Un nich lang darnah, 

 nehm de jöngsl Söhn alt to 

 hoop im liockwiet öwerLand, 

 un dasiilm breek hc sien God 

 mä Prassen dölir. 



I 4- As he luiall dat sienc ver- 

 Ichrt har, da warr 'ne grot 

 dücr Till (Dürnil's) döhr dal- 

 siilwige Land, un he fung aa 

 Nood lo iicdcn. 



i5. Un he ging hen un vcr- 

 liiier sik hi cn Borger van dat 

 bülwigcLand, un de schickt' 

 cm op sicn Feld, de Swien to 

 höiden. 



iG Un hcwull sien Buiikmo 

 de Sei füll'ii, de dcSvvien fre- 

 ien , un iiümms geev »e cm. 



17. Da sloghc insi unsprök: 

 Wo vcel Daglöhner hct niiea 

 Vader, de Brod g'nog hcbb'ni 

 un ick verdarf in Hunger. 



i8- I<"k will mi opmak»n un 

 lo mien Vadcr gähn un lo cm 

 sepgcn : Vadcr! ick licfTsün- 

 iii^'t in Hinuiici (Hüven) uu 

 viir di. 



19. Un ick bün nu Dich mehr 



2t«Si'r fini^fn Äirtf-fngerängfn unb mf^rern Vuinn fi5r ©«teilt« unb einem grifern ©ebicjt ouf ÄSnig Scübrf* T. ^aU iift 

 Ttodi ein Juitf?!«! t» fruf!f£t)cr Bfrae^t^ »cn einüm SpUet oerfuft, ßcbtuat aciejen. 



