Minnestal öfver Professor Hugo Gyldén. 5 



sysslandet på egen hand och föräldrarnas icke hvarken för honom själf eller 

 för främmande dolda beundi-an för deras tidigt utvecklade och intelligente son, 

 hade den naturliga påföljden att göra honom brådmogen. En af hans få barn- 

 domsbekanta, magister Emil Nervandek, har i några nyligen i en daglig tid- 

 ning intagna minnen från Hugo Gyldéns barndom och ungdom omtalat en 

 liten historié, som härför är ganska karakteristisk. Då en gång några af 

 professor Gyluéns gamla vänner besökte denne, öfvergaf Huuo lekarna med 

 sina jämnåriga och placerade sig på en stol i rummet för att åhöra de äldres 

 samtal. „Gamle professor Gabkiel Rein, som med händerna på ryggen vandrade 

 af och till i rummet, hade slutligen stannat framför den tolfårige pilten och 

 fryntlig som alltid sagt: 'Nå, käre Hugo, skall du ej gå ut och stärka dina 

 krafter i lek med dina kamrater', hvartill Hugo, dock utan något slags osten- 

 tation, svarat: 'Först skall själen utbildas, sedan kroppen". Dessa ord blefvo 

 på sin tid bevingade i vår goda stad." Mången torde ännu erinra sig den 

 förundran, de väckte. Äfven andra berättelser af liknande slag voro vid denna 

 tid i omlopp. 



Ledsamt var emellertid, att Hugo Gyldén blef bedömd hufvudsakligen 

 efter sådana berättelser. Jämte den alldeles naturliga motsägelse, som fram- 

 kallades af föräldrarnas öfverdrifna poserande af hans intelligens, föranledde 

 de tvifvel om verkligheten af hans begåfning och om allvaret af hans sträf- 

 vanden och så mycket mera, då han icke satts i någon skola och der kunnat 

 visa sin öfverlägsenhet öfver sina kamrater. Denna misstro till hans förmåga 

 bragtes visserligen något att vackla genom hans utmärkta studentexamen och 

 genom att han inom ganska kort tid, våren 1860, aflade examen för kandidat- 

 grad. Den fortlefde dock och gjorde, att äfven hans ansökan om professionen 

 i astronomi, hvars öde omnämnts i minnesteckningen öfver professor Krueuee, 

 bedömdes såsom väl djerf. Få anade vid denna tid, hvilken ovanlig begåfning 

 i själfva verket fanns hos den unge mannen. 



Efter aflagd kandidatexamen hade Gyldén, hvilken nu definitivt valt 

 astronomin såsom sitt hufvudgebit, begif\åt sig till Tyskland, för att der, någon 

 tid i Leipzig, men huf\T.Tdsakligen hos den berömde teoretiske astronomen 

 Hansen i Gotha under åren 1861 — 62 utbilda sig i detta ämne. Frakter 

 déraf voro närmast tvenne disputationer, den ena en i enlighet med Hansens 

 metoder utförd Beräkning af en teori för planeten Neptmms, den andra be- 

 handlande en metod för beräkning af paraboliska kometbanor med eqvatoru 

 såsom grundplan, och utgifna den förra för doktorsgrad, den senare för docen- 

 tur. Hvardera godkändes för sitt ändamål, men på samma gång gjordes ock 

 emot dem båda vigtiga anmärkningar — helt säkert äfven fullt befogade. 



