Minnestal öfvn- Professor Hugo Gißden. 17 



ligger åt. alldeles motsatt håll. Det är tydligt, att en cirkel med jorden i 

 centrum mycket bättre skulle egna sig att i grunddragen återgifva månens 

 rörelse under en längre tid, än livilken som helst af dessa ellipser. Härmed 

 är bevisadt, att rörelsen i en ellips i enlighet med Keplers lagar icke alltid 

 är lämpUg såsom utgångspunkt och att det t. o. m. finnes fall, der en enklare 

 kroklinje gör bättre tjenst. 



Hittils hade man emellertid städse utgått just från ellipsen såsom första 

 approximation. Det var nu iletta Gtldén \ille be^^sa, att borde öf verges. 



Det var dock ingalunda cirkeln, som borde ersätta ellipsen, utan i stället 

 en kurva, som i hvarje nu närmelsevis ansluter sig till ellipsen, men som om- 

 fattar dennas vridningar och äfven en del förändringar af ellipsens form och 

 storlek. Denna bana borde vara sådan, att den för alla tider bibehåller sin 

 betydelse och återger himlakroppens rörelser på ett sådant sätt, att afvikelserna 

 aldrig öfverskrida vissa gränser och icke under tidernas längd kunna oupphör- 

 ligt hopa sig. Dessa återstående afvikelser borde naturligtvis sedermera äfven 

 beräknas, men detta var en fråga mindre af principiell än af praktisk betydelse. 

 Dessa l)anor kallar (tyi.dén al)soluta banor; och de äro afsedda att vara det äfven 

 i den bemärkelsen, att, om man ur observationer från skilda tider beräknar ele- 

 menten för en sådan absolut bana, man ständigt skall återfinna samma resultat. 



Af det ofvan sagda framgår, att afsigten med härledandet af dessa abso- 

 luta banor ingalunda främst afsåg konstruktionen af tabeller till beräknande af 

 himlakropparnas lägen för särskilda tider, utan att ändamålet framför allt var 

 ett klargörande af beskaffenheten af dessa banor och ett inträngande i själfva 

 rörelseproblemets natur. 



Med själfva definitionen af de absoluta banorna sammanhänger, att deras 

 uttryck icke kunna innehålla så kallade sekulära termer, d. v. s. termer 

 proportionela emot tiden, eller någon potens af tiden. Ty sådana termer kunna 

 under tidernas längd växa öfver hvarje gräns. Härmed är åter intimt för- 

 bunden frågan om planetsystemets stabilitet, likasom denna frågas afgörande 

 äfven är beroende af konvergensen hos de serier, genom hvilka liimlakropparnas 

 banor återgifvas. Äfven åt dessa för hans teori lifsvigtiga frågor har Gyldén 

 egnat en följd af undersökningar och, åtminstone till väsendtlig del, gifvit 

 lösningen af desamma. 



Försvinnandet af de sekulära termerna ur störingsuttrycken har varit ett 

 Imfvudsakligt mål för astronomernas ansträngningar under särskildt senare 

 hälften af detta sekel. Ingen lärd har i detta afseende gjort vetenskapen så- 

 dana eminenta tjenster som Gyldén. Genom honom har den af de sekulära 

 termerna framkallade svårigheten blifvit definitivt öfvervunnen. Poincaeé, från 



3 



