20 A N D E R s n o N N E K . 



krafterna efter nattarbetet, hade Gyldén redan ätit frukost och gick omkring 

 rökande sin cigarr och f.ärdig att ånyo sätta sig till arbetet. 



Ett sådant för en annan person rent af föi'störande lefnadssätt tycktes han 

 godt uthärda och visade sig aldrig trött, utan städse vid full vigör och arbets- 

 förmåga. Emellertid tyckes detta oupphörliga frestande på krafterna dock 

 hafva varit mera än hvad en mensklig natur, om ock så kraftig som Gyldéns 

 blifvit det, i längden kunde uthärda. Första gången jag hörde honom nämna 

 något om trötthet, var då han våren 1894 besökte hemlandet, det sista besöket 

 han för öfrigt här gjorde. Han yttrade då vid något tillfälle: „Hvem är icke 

 nervös? Men man söker dölja sin nervositet så godt sig göra låter". Det 

 dröjde dock icke länge, innan oroande rykten begynte nå fram hit: Gyldéns 

 helsotillstånd var långt ifrån tillfredsställande. Redan sonunaren 1S95 nämdes 

 om ett svårare hjärtlidande; läkaren hade t. o. m. sagt, att en katastrof när 

 som helst icke vore utesluten, och ålagt stor försigtighet. Gyldén fick lof att 

 föra ett ytterst rigoröst lefnadssätt och skona sig i alla afseeuden så mycket 

 som möjligt. Senaste sommar Itesökte han Nauheim, den bekanta badorten för 

 hjärtåkommor. Emellertid fortsatte han allt att aii)eta, om han ock fick lof 

 att dervid ålägga sig någon återhållsamhet. Van att beherrska sig, lät han 

 dock denna sjuklighet icke framträda i det yttre, hvaiiör personer, som t. o. m. 

 få veckoi' före hans död råkade honom, icke höllo tillståndet för särskildt far- 

 ligt. Döden kom också alldeles plötsligt, efter endast få dagars sängliggande. 

 Sitt arbete höll han på med i elet sista; ännu få timmar förr än hjärtförlam- 

 ningen inträdde läste han i sängen korrektur på ett ark af sitt sista stoi'a 

 arbete. 



Gyldéns bortgång väckte bestörtning och sorg öfverallt i den vetenskapliga 

 verlden. Många voro de tecken på deltagande, som från särskilda länder 

 kommo hans efterlefvande till del. Oafsedt den stora betydelsen af hans arlfeten 

 hade han ju i många år varit i de vidaste vetenskapliga kretsar personligen 

 både väl bekant och gerna sedd samt i allas aktning högt stående. Uppskatt- 

 ningen af hans vetenskapliga förtjenster kännetecknas ock deraf att han kallats 

 till hedersledamot eller korresponderande ledamot af en mängd af verldens för- 

 nämsta akademier och lärda samfund, såsom af Vetenskapsakademierna i Paris, 

 S:t Petersburg och Berlin, af Royal Astronomical Society i London m. fl. I det 

 internationella Astronomische Gesellschaft var han sedan länge styrelsemedlem, 

 sedermera viceordförande och slutligen sedan 1889 sällskapets ordförande. 



En utomordentligt rikt begåfvad ande har med Gyldén gått ur tiden. 

 Den lätthet, han hade att arbeta, förledde honom aldrig att arbeta flyktigt. 

 Tvärtom höll han sig själf i detta af seende mycket strängt och stälde stora 



