21 



det Regn, der faldt strax det begyndte at regne, Kl. 9— 9| 

 Formiddag indelioldt 0„8 Milligram pr. Litre, medens Regn- 

 vandet om Eftermiddagen Kl. 5i— 6 ikke viste mere end 0,03 

 Milligram pr. Litre, altsaa en Mængde, der er saa liden, at 

 den ligger indenfor Grændsen af de Feil, der ere mulige ved 

 den analytiske Methode, selv om den er saa overordentlig 

 nøiagtig som den her anvendte. Det maa imidlertid bemær- 

 kes, at dette Forhold neppe kan opstilles som nogen konstant 

 Regel, idet det rimeligvis sædvanligt kun vil indtræde, naar 

 Regnet er temmelig rigeligt og falder jiogenlundejævnt. Saa- 

 ledes frembød der sig paa Aas et Exempel paa, at ogsaa det 

 modsatte under visse Omstændigheder kan finde Sted. Den 

 18de November 1864 begyadte det at sne om Natten, og om 

 Eftermiddagen Kl. 12 — 6 opsamledes ^der under et temmelig 

 stærkt Snefald en Prøve, der indelioldt 0,25 Milligram Ammo- 

 niak pr. Litre. Snefaldet vedblev fremdeles om Aftenen og 

 gik i Løbet af Natten over til et ganske fint Regn, ledsaget 

 af Taage, som den 19de November Kl. 9—3 Eftermiddag in- 

 deholdt 1,21 Milligram pr. Litre. Dette Tilfælde grunder sig 

 rimeligvis paa den Omstændighed, der allerede oftere har 

 været paavist ved forhen foretagne Undersøgelser paa dette 

 Omraade, at meget fint Regn og forneniinelig Taage og Dug 

 iiideholde forholdsvis til Vandmængden en langt betydeligere 

 Mængde Ammoniak end Regn, der falder hurtigt og i store 

 Draaber, — • et Forhold, der naturligt kan tilskrives den læn- 

 gere Tid, hvori de støvfine Vandpartikler svæve om i Luften, 

 og den større Fladeudbredelse, en vislVandmængde faar for- 

 delt paa en saadan Maade, hvorved^ den saa meget lettere 

 kan tilegne sig Luftens Ammoniakindhold. 



Ved flere tidligere Bestemmelser af Ammoniakmængden 

 i Sne har man landet, at denne var ligesaa stor som i Regn, 

 og oftere endog større. Dette er ikke blevet bekræftet ved 

 nærvæ.rende Undersøgelser, idet Ammoniakmængden i de 4 

 undersøgte Prøver af Sne blot udgjorde 0,24 Milligram pr. 

 Litre i Gjennemsnit, medens den i 14 forskjellige Prøver af 

 Regnvand var 0,42 Milligram og altsaa ikke langt fra dobbelt 

 saa stor. Grunden til at Sneen saaledes her har vist sig 

 ammoniakfattigere end Regnet, ligger ganske nær, naar vi er- 

 indre, hvorfra Luftens Ammoniak hidrører, og under hvilke 

 Betingelser den udvikles i rigeligst Mængde. Under den 

 norske Vinter er Jordsraonet i Regelen frosset til en saadan 



