afsatte sig Clorammoniiim, som tydede paa, at der maatte 

 være Spor af Ammoniak i Luften, og den sammeSlutning drog Th 

 de Saussure af den lagttagelse, som han havde gjort (1804), 

 at svovlsur Lerjord under Atmosphærens Paavirkning lidt 

 efter lidt forvandles til Ammoniakalun (svovlsur Lerjord -J- 

 svovlsur Amnioniak). Senere (1825) paaviste Brandes, at der 

 fandtes Amnioniak i Kegnvandet, som altsaa maatte antages 

 at have optaget denne Kvælstofforbindelse af Luften, hvilket 

 ogsaa fuldstændig bekræftedes af Liebig, som derhos fremhæ- 

 Y€de den Betydning, denne Atmosphærens Ammoniakholdig- 

 hed — saa ringe den end procentisk tåget var -— maatte 

 have for Plantevæxten. I Slutningen af forrige Aarhundrede 

 havde derhos Priestley godtgjort, at Regnvandet i visse Til- 

 fælde ogsaa indeholdt en anden Form af chemisk bundet 

 Kvælstof nemlig Salpetersyre og dette blev ligeledes bekræf- 

 tet af Liebig, der opdagede denne Forbindelse i det Regn, der 

 faldt efter Tordenveir, hvorimod han ikke fandt Spor deraf 

 under almindelige Omstændigheder. Dette lykkedes imidler- 

 tid Barral, som i 1851 ikke blot viste, at baade Salpetersyre 

 og Ammoniak vare aldrig manglende Indholdsdele i det Regn- 

 vand, der samledes paa Pariser-Observatoriet, men som til- 

 lige for første Gang forsøgte at bestemme de Mængder, i 

 hvilke de fandtes i Nedbøren. Siden ere saadanne kvantita- 

 tive Bestemmelser foretagne af flere andre Chemikere, hvori- 

 blandt Boussingault, Ulay, Knap o. Fl. 



For Ammoniakens Vedkommende har man imidlertid 

 ikke ladet sig nøie med at bestemme de Mængder, hvori den 

 forekommer i Nedbøren; man har ogsaa gjort direkte kvan- 

 titativ, Bestemmelse af den i Luften, hvor den forefindes i Gas" 

 form og hvorfra den fortættes og vadskes ned med Regn, Sne^ 

 Taage og Dug. Den første, som foretog saadanne Ammoni- 

 akbestemmelser, var formentlig Græger i Miihlhausen, men 

 senere ere de blevne udførte paa en mere omfattende Maade, 

 fornemmelig af Fresenius i Wiesbaden (1848), Bineau i Lyon 

 samt Horsford. 



Ved alle disse Arbeider syues det nu at være sat 

 udenfor al Tvivl, at Atmosphærens Ammoniak og Salpeter- 

 syre ere de egentlige Kilder saavel til Jordsmonets som til 

 Planternes og Dyrenes Kvælstofiudhold, — Kilder, som aldrig 

 udtømmes, dels fordi en stor Del af hvad de yde kun er at 

 betragte som Laan, der efter forholdsvis korte Tidsrum til- 



\1' 



