60 



af Haldis Bjergart' — paa dette Punkt dog mere smaakornig 

 ligesom Haldis serpentiiiagtige Masse heller ikke optræder her, 



Fis:. 8. 



Op paa Høifjeldet i det her omhaadlede Landskab i 

 Grændsestrøget mod finlandsk Lapmarken vil man hyppig 

 træffe paa mægtige, tildels udstrakte, Dæmninger eller Yolde; 

 men altid saaledes dækkede, at man maa lade uafgjort om 

 de ere hyggede af Rullestensblokke eller blot af Sand og 

 Grus. Under Foden af Haldi — omtrent en Fjerdingvei fra 

 sammes nordostlige Afhæng — er der saaledes navnlig en af 

 ret anselige Dimensioner. Her er de lokale Forholde saa- 

 danne, at Intet synes at være til Hinder for at opfatte den 

 som en gammel Ende-Moræne. Noget mere eiendommeligt 

 synes Forholdet deriniod at være oppe ved et Par smaa 

 Fjeldvand ved Kjølmi-Elvens Udspring. Kjølmi flyder her 

 igjennem en temmelig bred Fjelddal eller rettere et Slette- 

 landskab, hvis Langsider ere begrændsede af ligeløbende lave 

 Aasstrækniuger. Uden synlig Forandring i Niveauforholdene 

 fortsætter Høisletten rimeligvis milevidt over deri finlandske 

 Grændsc, idet den her yderligere udvider sig i Bredde. 

 Vandskjellet er her paa selve Sletten, og lige ved Vandskjellet 

 paa norsk Side er der trukket en Vold af flere Hundrede 

 Fods Længde af en 20 h 30 Fods Høidc og en tilsvarende 

 Bredde. Den skiller mellem de to smaa Fjeldvand, der støder 

 umiddelbart til Voldens Langsider, og Voldens I^ængdeaxe 

 gaar ligeløbende med Aasene langs Slettedalen. Da Volden 

 ligger, lige ved Vandskjellet, er der vel Ilden Piimelighed for, at 

 den kan være dannet ved Afsætninger langs Elvoløbet. Der 

 er vel saaledes heller ikke her nogen anden Udvei, end at 

 opfatte ogsaa denne Dæmning som en Afsætning fra den 

 egentlige Istid, altsaa som en Morænevold. 



Paa en Excursion fra Høifjeldet ned til mellemste Del 

 af Kaafjorddal langs Skraaninger og Styrtninger paa nordre 



