66 



guønlig Grnmdfavve. Deii er hyppig indsprængt med Svovlkis. 

 Gfiiiid massen ligner en liaard Lerskiferdannelse, Stregen er 

 graalighvid. Den er sammensat af grønlig Hornblende, som 

 fremherskende Bestanddel, rimeligvis i Forbindelse med fin- 

 kornig fordelt Feltspath. Denne i Profilet som Nr. 4 opførte 

 Grønstensdannelse, der kan forfølges som et eller maaske 

 ogsaa som flere tildels mægtige Leier langs Fjeldets Sider, 

 vexler længere oppe med tyndskifrige milde Lerskifedag. Her 

 optræder et halvanden Alen mægtigt Leie af grønne Lerski- 

 ferstrata —med Strøg 130 «^ å 150", Fald ca. 40'» SV. - 

 der ere fint indsprængte med Magnetkis og spraglet Kobber- 

 erts. En Forsøgsdrift paa Kobbererts er for Tiden her i Gang. 



Herover igjen (som Profilets Nr. 5) den samme felt- 

 spathrige Bjergart, som de øvre Led under Nr. 3 — oftest 

 med bestemt Lagdeling. Op mod Toppen viser den Strøg- 

 retning 160 " og med steilt Fald snart mod 0., snart mod V., 

 idet Faldretningen kan vexle paa faa Skridts Mellemrum. 

 Skiktlagene kunne her bøie sig i Kurver med en ofte ganske 

 ringe Kruraningsradius. Paa sine Steder træffes Lagene i 

 en Kurve af andre Lag, idet Lagene kunne træffe hinanden, 

 ofte endog under rette Vinkler. Op imod de øvre Partier 

 antager Bjergarten ofte en finstribet gneisartet Struktur, idet 

 den hvide Feltspath stribevis kan være samlet i den her mere 

 glimmerrige sortegraa Grundmasse. Mørke og lyse Striber 

 kunne her regelmæssigen vexle med hinanden. Stenens Be- 

 standdele ere fremdeles hvid Feltspath, brunlig Glimmer med 

 grønlig Chlorit paa Afsondringsfladerne. Saa uensartet Bjerg- 

 arten og kan synes at optræde paa de forskjellige Punkter, 

 saa er der ingen Tvivl om, at den jo er at indordne under 

 samme Hovedform. Man kan skridtvis forfølge Overgangs- 

 forholdene. 1 petrografisk Henseende er Stenens Bestanddele 

 overalt de samme, idet Forskjellen væsentligst betinges dels 

 ved Bestanddelenes noget forskjellige kvantitative Forhold og 

 dels ved deres varierende Gruppering. 1 de lavere Partier 

 er Feltspathen mere storkornig og optræder her som Bjerg- 

 artens overveiende Bestanddel, i de øvre Partier bliver Felt- 

 spathen mere smaakornig, samtidig som Stenen her bliver 

 rigere paa Giimnier. 



Fintopfjeldets Bjergart er saa nøie knyttet til Sørkjo- 

 sens utvivlsomme sedimentære Skiferfelt, at Alt synes at tyde 

 hen ijaa, at ogsaa denne er af sedimentær Oprindelse, trods 



