81 



soint sedimentære Afleininger, samtidig som man har at tåge 

 Hensyn til disse Leds særegne petrografiske Eieudomme- 

 liglieder. 



Med Hensyn til det første Punkt skal bemærkes, at 

 Kyststrækningens Granit og Arnøens Granit paa en ganske 

 ensartet Maade synes at være knyttet til den store Glimmcr- 

 skifc^rgruppe. Paa Kvalo som paa Arnø synes Skiferen og 

 den massive Bjergart at staa i et vist Overgangsforliold til 

 liinanden indbyrdes — bestemte Græudser ere vel neppe at 

 paavise. Paa Kvaløens Østside falder Skiferlagene — idet- 

 mindste paa flere Punkter, saaledes mellem Finlandsgaardene 

 og Kalfjordeidet — mod Vest; Lagene ville altsaa i sin For- 

 længeise falde ind under det btrax vestenfor liggende grani- 

 tiske Høifjeld. Paa Arnø er Forholdet overensstemmende 

 hermed. . Glimmerskiferen viser stadigt vestligt Fald, — falder 

 altsaa ind under „Afløsningens" Granit. 



Af dette vil altsaa fremgaa, at der med Hensyn til 

 Leiningsforholdene Intet kan være til Hinder for at sætte 

 Kyststrækningens Gneis-Granit og Arnøens Granit som sam- 

 tidige Dannelser. 



Ser man hen til Bjergarternes rent petrografiske Sær- 

 egenheder, saa synes der visselig mellem dem at raade en 

 temmelig stor Forskjel. Til de inden Kyststrækningens Gneis- 

 Granit saa hyppig optrædende Masser af den grovkornige, 

 røde orthoklastiske Granit, ser man paa Arnø intet Tegn. 

 Arnøens Granit er tvertimod ofte saa løskornig sammensat, 

 at der i Virkeligheden synes at være Meget, der taler for, 

 at Kvartskornene i denne ere Piester af oprindelig sedimen- 

 tære Afleininger, der ere knyttede sammen til en saudsteu- 

 agtig Masse. Arnøen? Granit er ogsaa i en ganske anden 

 Grad, end Kyststrækningens modtagelig for Forvitring, der 

 navnlig giver sig tilkjende ved Udskilleu og Oxydation ai 

 Magnesiaglimmerens Jernoxydul. Arnø-Granitens Piigdom paa 

 indsprængte røde Granater er fremdeles en Særegenhed, der 

 ikke gjenfindes i Kyststrækningens Granit forøvrigt. Men 

 ligesom disse Særegenlieder dog i sig selv nepje kunne blive 

 at sæ.tte som afgjørende Momenter ved Besterimelsen af disse 

 Leds gjensidige geologiske Forhold, saa gives der dog paa 

 den anden Side i saa Henseende Antydninger, der med mere 

 Bestemthed synes at lede Tanken hen paa Arnøens og Kyst- 

 strækningens Granit som Led af samme Hovedgruppe. Som 



