130 



virkende Åarsager til eten stærke, men dog i Regelen jævne 

 Ilævniiig, som dette Staøg har været nnderkastet* 



Paa den anden Side skal dog ikke lades ubemærket, 

 at, naar man ser hen til Leiningsforholdcne hei\ hvor Gra-^ 

 niten gjennembryder Skifergrnppens Lag. saa vil der derfra 

 neppe kunne hentes nogen ligefrem Betænkelighed mod at 

 tilskrive denne Granit en eruptiv Oprin deise. 

 (i) leisett-Zassens éroitit. 



Ved Reisen-Fos —paa begge Sider af Elven — brj^der 

 frem et granitisk Parti mellem lodret staaende La^ af Grup- 

 pen 2a. Graniten bygger Fjeldskraaningerne paa begge Sider 

 af Elven til en Høide faf 7 å 800 Fod over Havfladen, og 

 overdækkes ved Fossens øvre Port af svagt heldende Ler- 

 skiferlag, der tilhøre den som 4 a betegnede Golda-Gruppe, 

 tiden nogetstecis — saavidt der er iagttaget — at gjennem- 

 bryde samme. Den grauitiske Bjergart er forfulgt som et 

 smalt Bælte indover Landet gjennem en Strækning af omtrent 

 V.2 Mil langs Elveleiet og naar her paa sine Steder op til en 

 I-Iøide af mellem 11 a 1200 Fod over Havfladen. Feltets 

 Grændselinie indover i syd-ostlig Retning er ikke naaet. 

 Bjergartens Feltspathspecies er i Regelen en hvidlig i det Røde 

 stikkende labradoriserende Oligoklas med en oftere stærkt 

 fremtrædende Tvillingstribning. I denne Henseende adskiller 

 Reisen-Graniteii sig petrografisk fra KysLstrækningens Granitt 

 i hvilken det feltspatliige Mineral altid dannes af Orthoklas" 

 Heller ikke gjenfinder man her den for Kyststrækningens 

 Granit saa karakteristiske Parallel- Struktur med de saa hyppige 

 Overgange til en fuldkommen Skiferstruktur. 



Samtidig som altsaa dette granitiske Parti ligger for 

 langt fjernet fra Kyststrækningen til, at der skulde være 

 ligefrem Grund til at forudsætte i den ene eller arden Hen- 

 seende nogen nærmere Tilknytning mellem Graniten her og 

 Kyststrækningeus granitiske Felt, saa synes ogsaa de oven- 

 nævnte Forholde med Bestemthed at tyde hen paa, at den 

 massive Bjergart her bør opfattes som et selvstændigt Led. 

 Og ligesom jeg i et tidligere Skrift har søgt at godtgjøre, at 

 der med Hensyn til Kvaløens Granit er Meget, der synes at 

 tale imod en eruptiv Dannelse for dennes Vedkommende, 

 saa skal derimod indrømmes, at der fra Reisen-Graniteu 

 yueppe kan drages Slutninger, der mer eller mindre direkte 

 ynes at vidne mod en eruptiv Oprindelse. Heri ligger na- 



