199 



der sig som en fast Ejendom og gjør Skats Erlæggelse deraf 

 Danmark aldeles disputerlig, naar den paaæskes. Thi saasom 

 Hs. kongl. Majestæt af Danmark ej vilde tiistaa Imva den 

 Skat fra Malanger i Nordlandene til Varanger i Øst-Finmar- 

 ken, som han først paa egne Vegne paastod og siden i Aaret 

 1595 overdrog de Svenske, begyndte han at iudeholde den 

 Kontribution, som benævnte Egnes Lapper til de Norske 

 iFogder plejede og burde betale, efterdi samme immediate 

 under Norges Krone henhørte; hvorfor højlovlig Ihukommelse 

 Kong Kristian den Fjerde udgav den 30te Juni 1597 en kon- 

 gelig Befaling til Vardøhus Amtmand, Hans Olafsson, at, 

 saafremt Russen vilde formene ham at inddrage i Lapland, 

 der at oppebære Skat, eller forbyde Undersaatterne der sam- 

 mesteds at betale til Danmarks Krone den sedvanlige Skat 

 og Rettighed, skulde han alligevel samme i muligste Maader 

 med Trusel hos dennem indfordre, og dersom Russen skulde 

 understaa sig derudinden at gjøre Forhindring og fiendtlig 

 angiibe hannem, skulde han bruge saadant Middel og Defen- 

 sion, som dertil fornøden gjordes, og hvis han samme Skat 

 om Vinteren ingenlunde af bemeldte Lapper kunde bekomme, 

 skulde han anvende muligste Flid, at den om Foraaret, naar 

 de komme til Søsiden igjen, eller og om Sommeren kunde 

 linddrives. Desuden blev han den Iste August i næstfølgende 

 Aar af allci-højstbemeldte Konge befalet selv at begive sig til 

 iNordfj eldet til Skattens Indfordring og dets Fjeldbyer ret at 

 besigtige, hvor Rasserne formedelst de forrige Amtmænds Uflid 

 ;og Forsømmelse havde indsneget sig til den Skats Oppebørsel, 

 som Norges Rige tilkom; og som Russen fornam, at efter 

 det Knærødske Fredsfordrags Slutning ingen Skat for ham 

 var at bekomme i den Tractu ved Norges Søside fra Malan- 

 ger indtil Varanger, hverken pau hans egne eller de Svenskes 

 Vegne, til hvilke han sin formente Ret havde overdraget, 



er en Sjo i Øst for Kola og' Peris-jaur. A f dcmic Lo-javre udslrøm- 

 mer Tereberka-elven, som falder i Ishavet. 



N erg is, der ofte nævncs i gamle Norske Dokumeiiler, har jeg 

 ikke været island til at g-jenfiiidc ibiandt de nuværende Russiske eller 

 Lapske Navne. 



Trinis er del samme som Trinæs ellev Ternæs, som altsaa be- 

 tyder Ter-Ilalvøen. Det er folgelig det samme som del old-Finskc 

 Turja eller i det old-Norske Terfinnernes Land, nemlig den hele 

 Laplandske Halvø imellem Ishavet og det Hvide Hav. 



Udg. Amn. 



