213 



sin Alders 52de og Regjerings 30te Aar, stadfestede i næste 

 Aar, efterat han var trædet til Regimentet, Søstædernes 

 gamle Privilegier i et almindeligt Møde. Allerhøjstbemeldte 

 Konge udgav en allernaadigst Anordning, dateret Fredriks- 

 borg den Ilte April Anno 1562, at Fremmede ej maatte med 

 sine Skibe sejle Norden for Bergen, de^^Bergenske til Præjudis, 

 og ej lade dem gaa fra Nordland eller PMnmarken med deres 

 Ladning til Holland eller andensteds, førend de i Bergen med 

 de indtagne Nordlandske Varer havde indfundet sig efter 

 den Anstalt, som derom blev sluttet udi Aaret 1560 i Odense 

 imellem Hs. kongelige Majestæt og de Tyske Stæder og 

 Borgere. Ved Herredagenes Holdelse i Bergen erlangede 

 Byens Borgere atter et ligelydende Privilegium, hvilket blev 

 underskrevet af Rigens Raad Hr. Jørgen Lykke, Hr. Bjørn 

 Anderssøn (Bjørn) og Hr. Kristian Valkendorf. Ej alene be- 

 gavede allerhøjstbemeldte Konge de paa Finmarken handlende 

 Bergenske Kjøbmænd med herlige Privilegier , men endog 

 foreskrev dem visse Punkter til Landets Forsorg. Thi i 

 Aaret 1569 forordnede han allernaadigst, at de, som vilde 

 bringe 01 til Finmarken, skulde lade deres halve Last beståa 

 i Mel og Malt, paa det at Landet med god og nødtørftig 

 Underholdning kunde blive forsynet; og, saasom de ej aflode 

 fra drikkende Varers samt andre ufornødne Speeiers over- 

 flødige Tilførsel, Indbyggerne til Skade, udgik den 12te Fe- 

 bruar 1577 et kongeligt Forbud saalydende: 



Ingen maa kjøbslaa med nogen forbudne Varer, som 

 er Vin, Bastart, Rommeni, Brændevin, Figen, Rosiner, Peber- 

 kage eller andet saadant Kræmmeri, saafremt de ej vil have 

 Fisken forbrudt, de have med at fare, og dertil straffes som 

 de, der kongl. Majestæts Brev ej vil agte. 



Omtrent paa denne Tid begyndte Bergenske Handels- 

 mænd at slaa sin Bopæl i Finmarken, hvorefter de med 

 Hustruer og Børn sammesteds havde stadigt Tilhold og selv 

 personlig negotierede med Landets Indvaanere, og Handelen 

 ved Kjøb og Arv tilfaldt bemeldte Handelsmænd indbyrdes, 

 til hvilket de i Tidens Fremløb søgte og erholdt kongelige 

 Frihedsbreve og Benaadninger. Siden, efter mange Aars 

 Forløb, forlode de sine der i Landet hafte Boliger, saa de 

 ej selv der bleve boende, nien beskikkede og lønnede Fuld- 

 mægtiger til at forvalte Handelen paa deres Vegne, som af Nego- 

 tiens Beskrivelse herefter i dette Kapitul nærmere kan erfares. 



