225 



i Bergen foråt anvises de Trafiqiierende med Advarsel, bedre 

 Gods til sin Handel at fremsende. Sua bleve og Indvaanerne 

 tilforpligtede paa Handelsstedet at levere gode og vel virkede 

 Varer, i hvis Mangel Handelsbetjenten ej var forbunden til 

 at iniodtage dem efter den i Forordningen foreskrevne 

 Taxt, men liavde Tilladelse at tilforbandle sig dem efter 

 Akkord eller efter næste Øvrigheds eller tvende uvillige Mænds 

 Vurdering. Alle de i Finmarken faldende Varer af Fisk, 

 Tran, Lax, MultebaBr og deslige var det Kjøbmændene tilladt 

 uden videre Rettigheds Erlæggelse, end Forpagtningsafgiften 

 og Tienden, derfra til fremmede Steder efter eget Behag at 

 lade føre og forhandle; eller dersom de først vikle lade 

 Varerne komme til Bergen, havde de Frihed til at udskibe 

 samme derfra paa bemeldte Kondition. De Varer, som til 

 Finmarken skulde henbringes, var det befalet at indkjøbe 

 i Kongens egne Riger og Lande; dog dersom de Trafique- 

 rende i Krigstid ej fra Hs. Majestæts eget Rige kunde be- 

 komme deres Handels Fornødenhed, skulde de saadant be- 

 timeligen tilkjendegive Hs. kgl. Majestæt eller Statholderen 

 i Norge og derpaa faa Tilladelse at forsyne Landet fra andre 

 Riger og Republiker. Kornvarer, der til Finmarkens Brug 

 brændtes til Brændevin, saa og Salt, Gryn, Erter, grovt 

 Vaarklæde, Firlodt, Lybskgraa, samt Bremer- og Vester- 

 Lærred, som til benævnte Lands Tarv anvendtes, skulde være 

 told- og konsumtionsfri ; i lige Maade var Tran, Multebær og 

 Lax, soxU derfra kom og i Hs. Majestæts liande blev indført, 

 ligesom tilforn frigiven fra Konsumtion. Baadsmands- 

 I Føring til og fra Landet og Baadsmands-Hytter i Landet, 

 f hvorved stor Forprang dreves og Almuen til Fylderi og 

 I Fiskeriets Forsømmelse anledigedes,f skulde være afskaffet; 

 dog var det ikke de Trafiquerende forbuden selv efter Behag 

 ;,at forunde dem nogen liden Føring af de Kramvarer, som i 

 ' Taxten fandtes anførte, hvilke de dog ej for højere Pris 

 ■ maatte sælge under ovenmeldte Straf; derhos vare de for- 

 jphgtede af al deres Kjøbefisk ved Indskibningen rigtig at 

 erlægge Tiende. Amtmanden, Fogden, Sorenskriveren samt 

 Provider og Prester blev foreskrevet ej at bruge Handel, 

 i Kjøbmændene til P'orprang, men at lade sig nøje med det, 

 som de ved egne Folk avlede og til Løn bekomme. Sine 

 Varer skulde de først tilbyde Handelsfuldmægtig.^n efter 

 Taxten; men hvis han dennem ej saaledes vilde imodtage, 



