230 



at, saafremt de kom til at lide Skade, skulde det dennem a f 

 Stiftaratskriveren efter indkommen rigtig Kegning godtgjøres. 

 I lige Maade bleve^ de under Dato 12te Marts 1698 af Hs. 

 kgl. Majestæt ved en Forordning allernaadigst bevilgede at 

 nyde Landets Negotie uden Afgift, de 200 Rigsdaler undtagne. 

 Derefter, den 10de December i samme Aar, tilskrev Deres 

 Excellence Hr. Obersekretær Moth de trende Trafiquerende, 

 som endnu deres Handel i Landet vedligelioldt, nemlig Hr. 

 Kommandørkaptein Henrik Greve, Sgr. Jakob Anderssøn og 

 Sgr. Rasmus Jenssøn Lindgaard, og gav dem Kopi af de 

 allernaadigste kongelige Befalinger, som Finmarken og dens 

 Handler angaaende vare udgangne, og endydermere i et Brev 

 af 17de ejusdem tilsendte dem berørte Forordning trykt, i 

 hvilken til Landets og de derpaa Negotierendes store Fordel 

 iblandt andet allernaadigst var foreskrevet, at ingen, bvo det 

 og være kunde, maatte bruge nogen Handel eller Vandel i 

 Finmarken under den i Oktrojen dikterede Straf, og de, som 

 dermed antræffedes, skulde man strax antaste og Dom hænde 

 over dem til Varernes og deres medhavende Farkosters For- 

 brydelse samt anden tilbørlig Straf efter Sagens Beskaffenlied. 

 Ej heller maatte Presterne drive nogen Negotie, liden eller 

 stor, med Fremmede eller Indbyggerne, og om de derudi 

 forsaa sig, skulde de i det Tilfælde ligesaavel som andre være 

 den verdslige Rets Tiltale og Dom undergivne. Saafremt 

 Fogden eller Sorenskriveren selv befandtes at drive Handel, 

 de Trafiquerende til Afbræk og Skade, skulde de uden al 

 Naade have deres Bestillinger forbrudte og anses som konge- 

 ligt Mandats Overtrædere og ej være værdige til nogen 

 ydermere kongelig Naade. Saa var og Presterne forbudet at 

 betynge Almuen med usedvanligt Offer eller anden Rettighed 

 videre, end Loven og Ritualet tilholder. Ej alene de Varer, 

 som i Oktroj-Forordningen vare givne told- og konsumstions- 

 frie, men endogsaa alle Slags Kornvarer, enten de komme 

 fra ind- eller udlændiske Stæder, samt røget Kjød, tomme 

 Trantøuder og Fade og adskilligt andet blev ved denne For- 

 ordning saavel fra Told og Konsumtion som fra Akcise fri- 

 taget. Dog maatte saadant paa behørige Steder angives og 

 intet Underslæb dermed begaaes. Endel for Landet fornødne 

 Varer, som i Oktrojen ej vare specificerede, skulde eitet 

 denne Forordning ansættes for en vis Taxt, hvoraf Kopi til 

 allernaadigst kongelig Approbation allerunderdanigst skulde 



