^1 



sin Begyndelse fra Stønnesbottens vestre Side, fortsætter 

 herfra langs Seujens nordlige og vestlige Kyststrøg, idet- 

 mindste ned over til Holmen -- en liden strax sondenfor 

 Indløbet til Torskeufjord. Bjergarten over hele denne Stræk- 

 ning betegnes af Keilhau som Gneis og opfattes visselig og- 

 saa af ham som en fra Gneis-Graniten vidt forskjellig Sten. 

 Men af Keilhaus Beskii velse synes det dog ogsaa at frem- 

 gaa, at den paa mange Steder dog i Virkeligheden maa staa 

 Gneis-Graniten temmelig nær, mens det igjen paa den anden 

 Side er utvivlsomt, at den ofte optræder som en karakteri- 

 stisk Glimmer-Gneis med en i høj Grad udpræget Skifer- 

 struktur. Et saadant Indtryk har jeg i ethvert Tilfælde 

 modtaget ved at betragte Forholdene fra Dampskibsleden — 

 og denne Opfatning støttes yderligere ved nærmere Under- 

 søgelser paa andre Punkter inden disse Distrikters gneis-gra- 

 nitiske Felt. 



Strøgretningen inden Gneisafdelingen er over den hele 

 Strækning langs Senjens Nord- og Vest-Kyst — - enkelte lo- 

 kale Forrykninger fraregnet, saaledes navnlig fra Løkvik 

 ind imod Stønnesbotten ~ paa det Nærmeste den samme, 

 nemlig spillende om SO. Strøgretningen gaar saaledes i det 

 Hele ligeløbende med Hovedretningen af de talrige Fjorde. 

 som langs Senjens Ytterside skjærer sig ind i en paa det Nær- 

 meste sydøstlig Retning. Men heri ligger ogsaa en temme- 

 lig bestemt Udtalelse for. at senere mægtige Kræfter her 

 have forrykket den oprindelige Lagstilling, og at disse over 

 de forskjellige Strøg have virket ligeløbende med Skiferla- 

 genes Strøgretning Lagstillingen er stejl og nærmer sig 

 saagodtsom overalt Vertikalplanet. Ved Løkvik — i Feltets 

 nordøstlige Parti - har Lagstillingen en svag Afbøjning 

 mod NO. Ved Kjølva — Senjens nordvestlige Pynt ~ an- 

 gives den som vertikal, men søndenfor dette Punkt viser Fal- 

 det i Regelen en Afbøjning mod SV. Efter dette skulde 

 altsaa Kjølva være at betragte som det Midtpunkt, der dan- 

 ner Grændsen mellem det nordostlige og sydvestlige Fald. 

 Forøvrigt anfører Keilhau ogsaa søndenfor Kjølva forskjel- 

 lige Afbøjninger til begge Sider fra Vertikalplanet, saa der 

 maaske ligesaa snart kunde være Grund til at forudsætte et 

 større eller mindre Anta) Svingninger eller stærke Foldninger. 



Gneis-Graniten med hyppige Vexlinger med karakte- 

 ristisk Granit bry der frem fra Senjens sydvestlige Spidse, 



