344 



hæng, hvorfra Gneisen træder eneraadende frem ned til 

 Fj eldets Fod. 



Ved alene at se hen til det indbyrdes Lejningsforhold 

 langs Bergsvaagen — uden nærmere at fæste sig ved de 

 nysnævnte Grændseforholde ■ — maatte herfra den Slutning 

 kunne drages, at Gneisafdelingen overlejes af Glimmerskife- 

 ren, og at Gneisen følgelig maa være ældi-e end Glimmer- 

 skiferen. Da Glimmerskifergruppen med sine hyppige Kalk- 

 stensindlejninger er af en tvivlsom sedimentær Oprindelse, 

 kunde man i Analogi med Forholde fra andre Kanter maaske 

 paa Forhaand være mest tilbøjelig til at indordne den her- 

 værende Gneisaf deling under det saakaldte „Grundfjeld". 



I saa Henseende er det imidlertid en bekjendt Sag, at 

 Geologerne ingenlunde ere saa ganske enige om de Indholds- 

 bestemmelser, der ere at indlægge i Begrebet „Grundfjeld''. 



Ved Grundfj eldet betegnes saaledes af ISTogie den op- 

 rindelige størknede Jordskorpe. Andre derimod, der lader 

 det henstaa uafgjort, hvorvidt denne nogetsteds træder frem 

 i Dagen, forstaar herunder oprindelig sedimentære meta- 

 morfoserede Skiferdannelser. I dette Tilfælde vil Be- 

 grebet Grundfj eld ikke sige andet, end at disse metamorf o- 

 serede Skiferdannelser tilhøre de ældste Afsætninger, som 

 nogetsteds hidtil ere paaviste. 



Ser man hen til den her omhandlede Gneisafdeling, 

 saa vil der ikke være nogen særlig Grund til at holde paa 

 Forudsætningen om, at den skulde danne en Del af den op- 

 rindelige Jordskorpe. Den inden Gneisafdelingen raadende 

 stejle Lagstilling er efter al Sandsynlighed ikke oprindelig, 

 men maa være at tilkrive Kræfter, der have virket enten 

 langt ud i den takoniske Tidsperiode eller ogsaa længere 

 frem ud i Tiden. Dette synes med Bestemtlied at maatte 

 fremgaa deraf, at Gneisen og Glimmerskiferen overalt i 

 Grændsestrøgene viser en konkordant Lagstilling, — at La- 

 gene inden den utvivlsomme Glimmerskifergruppe falder un- 

 der den samme stejle Vinkel som Gneisen. Da Glimmer- 

 skiferen tilhører sedimentære Aflejninger, saa maa altsaa 

 ydre Kræfter her have forrykket den oprindelige Lagstilling, 

 og det kan vel heller ikke være Tvivl underkastet, at de 

 samme Kræfter samtidigen ogsaa paa samme Maade maa 

 have indvirket forrykkende paa Lagstillingen inden Gneis- 

 afdalingen. Den konkordante Lagstilling inden begge de her 



