S56 



Toppene her i Regelen naa op til en Højde af antagelig 

 mellem 2500 a 3000 Fod, og enkelte Tinder maaske naa op 

 over 3000 Fod. Fjeldpartiet mellem Godfjord ogØensNord- 

 spidse antages i „Svinfoten" at naa sin største Højde. 



Det lave Loviknes danner Halvøens yderste Spidse 

 mod Nord og stikker langt frem over det smale og grunde 

 Risesund. Ved Stranden nedenfor Lovikens Hnsebygninger 

 gneisagtige Lagmasser — i tykkere og t3aidere Bænke. Strøg 

 60 ": Fald stejlt indtil 70 « NY. 



Kinfjeldet besteg jeg fra Loviken. De laveste Par- 

 tier mod Lovikejdet ere byggede af tynde glimmerrige gneis- 

 agtige Lagmasser. Strøget N — S, Fald stejlt V. Op imod 

 Top den samme gneisagtige Sten, dog lier i Regelen i tyk- 

 kere Lag, og er Bjergarten lier nærmest at karakterisere 

 som en Gneis-Granit. Da Kinfjeldets Bjergart dannes af 

 den inden Kyststrækningens gneis-granitiske Felt alminde- 

 ligst optrædende Sten, skal denne lier engang for alle nær- 

 mere beskrives. 



Stenen er smudsiggraa, sammensatafFeltspatli, Kvarts 

 og Glimmer. Feltspatlien er i Regelen af en smudsiglivid 

 Farve og mere smaakornig indblandet med Kvarts. Hvor 

 den derimod optræder mere grovkornig og med mere freni- 

 trædende krystalliniske Flader, stikker Farven mere i det 

 Rødlige. Bjergarten er rigt indflettet med mørk Magnesia- 

 glimmer, fordelt om i Grundmassen, dels i mindre klnmpfor- 

 mige Aggregater, men dels ogsaa i tommevis udstrakte Flag. 

 Stenen viser i Brndet sjelden nogen frisk Farve, men synes 

 i Regelen at have lidt i temmelig høj Grad under en begyn- 

 dende Forvitring af Feltspathen. Paa Grund af sin store 

 Rigdoni paa Glimmer og dennes ofte over store Flader sani- 

 menhængende Fordeling optræder Bjergarten i Regelen ingen- 

 lunde som nogen karakteristisk Granit, men staar snarere 

 nærmere en gneisagtig lagdelt Sten, der i Brudet viser en 

 Struktur, der danner som et Overgangsled mellem Gneis og Gra- 

 nit. Man vil derfor ogsaa oftest linde sig i Tvivl om hvor- 

 vidt Bjergarten skal være at karakterisere som Gneis eller 

 som Granit. Bjergarten viser sig oftest lagdelt, optræder 

 snart ganske tyndlaget, snart i tykkere Bænke, og her kan 

 den da ogsaa gaa over til en fuldkommen ulaget renere 

 Granit. 



Magnetjernsten og Svovlkis ere hyppige tilfældige 



