øens nordligste Del fra Lervaag paa den nordvestre Side og' 

 forbi Synestvedt optræde rene Skiferdannelser, — dog ikke 

 eneraadende men i hyppig og mangfoldig Vexel med grani- 

 tiske Partier. 



Bjarkeys granitiske Bjergart besidder ganske de sam- 

 me petrografiske Egenskaber og optræder under de samme 

 vexlende Strukturforliolde, som i det Hele og Store ere raa- 

 dende inden Kyststrækningens gneis - granitiske Afdeling. 

 Snart er Bjergarten en ren storkornig rød Granit, snart er 

 den mere smaakornig, snart gaar den over til en lagdelt 

 Gneis-Granit og mørk Glimmergneis. 



Ogsaa her er Orthoklas Bjergartens Feltspathart. Her 

 er dog ogsaa fmidet Afændringer, hvori der ved Siden af 

 Orthoklasen ogsaa optræder en hvid Feltspath med Perlemor- 

 glands og fin Tvillingstribning — altsaa rimeligvis Oligoklas. 

 Da der — saavidt vides — ikke forhen er paavist Oligoklas 

 optrædende inden Kyststrækningens gneis-granitiske Bjerg- 

 art, fortjener dette her at blive holdt frem. Muligens vil 

 det kunne fremgaa gjennem nærmere Undersøgelser, at Oli- 

 goklas ikke er en saa ganske sjelden Bestanddel, navnlig 

 inden de mere finkornige granitiske Afændringer. 



Mærkelige ere de tynde Lag af kulsur Kalk, der paa 

 et Par Punkter paa Øens østlige Del optræder dels i gjenta- 

 gen Vexling med tynde granitiske Baand, dels som mere ho- 

 risontalt liggende Plag sætter ind i den granitiske Bjergart 

 men dels ogsaa skyder frem som hele Sværme over større 

 Plader gjennem Graniten. 



Disse Kalkstensdannelser her kunne nu enten forkla- 

 res som senere Indfældninger gjennem Revner eller Sprækker 

 i den granitiske Bjergart eller som Omdpnnelsesprodukter 

 fra. selve Graniten, eller endelig som samtidig > Dannelser med 

 Gneis-Graniten i Lighed med Kalkstensindlejningerne inden 

 Glimmerskiferen. Den sidste Forudsætning turde maaske 

 være- den rimeligste, naar man her ser hen til de gjentagne Vex- 

 linger mellem kulsur Kalk og Granit og endvidere til de hen- 

 imod Horisontalplanet afbøjede tynde Lag af Kalksten, der stik- 

 ker ind under den granitiske Bjergart. Det niaa nemlig frem- 

 holdes, at Graniten har liden Tilbøjelighed til at danne saa- 

 danne paa hinanden følgende Sprækker, alene adskilte ved 

 nogle faa Tommer tykke Mellemvægge, der kunde optage de 

 senere Indfældninger af den kulsure Kalk, og heller ikke 



