403 



lb. Ansfj eldet mellem Sør-Rejsen og Maalselven. Dette 

 omtrent 2000 Fod liøje Fjeldparti er saagodtsom helt 

 og holdent hygget af lodret staaende gneisagtige am- 

 fibolitiske og kvartsitiske Skifeiiag. Over Pjeldpar- 

 tiets langsomt heldende Skraaninger mod Syd over- 

 lejes disse lodret staaende Lagpartier tildels af yngre 

 svagt faldende Skiferdannelser — tilhørende den 3die 

 SkifergTuppe. 



Om Ansfj eldets lodret staaende Lagrækker skal 

 være at indordne under denne ældste Skifergruppe 

 eller under den kalkstenførende Glimmerskifergruppe, 

 er forøvrigt ikke ganske klart. Paa et Sted blev 

 der saaledes paavist en G-angmasse eller Aare af en 

 smuk storbladig Kalkspath. Skulde den første For- 

 udsætning være den rette, maatte i saa Tilfælde den 

 her nævnte Optræden af kulsur Kalk være at tilskrive 

 senere Indfældninger. 

 c. Snorkens Fjelddrag. 



I Afliænget mod den trange Spand-Dal, der skjærer 

 sig ind mellem dette Fjeldparti og Spanddals-Tinden 

 optræder gjennem længere Strækning fra Dalbunden 

 opover gneisartede Dannelser, snart som en typisk 

 graa Gneis, men snart ogsaa med Overgange til en 

 granitisk Afændring. Gneisen viser en konstant øst- 

 vestlig Strøgretning med stejlt nordligt Fald af om- 

 kring GO ". 

 3) Kyststrækningens Øgrupper. 

 a. Hindøen. 



I Afhænget af Slettetindernes Fjeldparti ned mod 

 Nordre Storvand (Storvasbotten) optræder et Parti 

 af gneisagtige Lag, der opover Fjeldmassen — altsaa 

 paa den østlige Side — overlejes af Lagmasser tilhø- 

 rende Glimmerskifergruppen. Mod Vest — i Under- 

 landet om Storvandet — afløses Gneisen af stejlt 

 ' staaende Glimmerskiferstrata, der vise en svag Afbøj- 

 ning mod Vest og altsaa falde fra Gneisen. 



Forsaavidt denne Gneisafdeling ikke skulde være 

 at sammenstille med Kyststrækningens Gneis-Granit, 

 — hvortil der vel kunde være nogen Grund — maa 

 den være at tildele den Plads i den geologiske Føl- 

 gerække, som den her er tillagt 



