delingen, idet den fremstaar ved, at to af de encellede Dyr læg- 

 ger sig tæt op mod hinanden og smelter sammen til en eneste 

 Celle. Ved første Øjekast sjnes den saaledes at betyde en For- 

 ringelse af Individernes Antal, særligt da det ikke er ualminde- 

 ligt, at der indtræder en Hviletilstand efter Kopulationen. Den 

 er imidlertid en Indledning til og en Nødvendighed for, at den 



Fig. 111. En Celle, der formerer sig ved indirekte Kærnedeling (Mitose, Karyo- 

 kinese). Se Teksten paa modstaaende Side. K Kærne (nucleus), C Kraftcen- 

 trum (centrosoma). U Urstof (protoplasma). Saavel dette som alle de øvrige 

 Billeder af Celler, Fostre og Fosterorganer i dette Afsnit er meget stærkt for- 

 størrede, naar intet andet er bemærket. 



indirekte Kærnedeling kan fortsættes med fornyet Kraft, og den 

 er altsaa nærmest det, vi forstaar ved en Befrugtning. 



Fig. 112 vil give en Forestilling om en saadan Kopulation. 

 Vi ser to Soldyr (ActinophrysJ lægge sig tæt op mod hinanden 

 (A), hvorpaa de omgiver sig med et ydre geléagtigt (7) og et indre 

 kapselagtigt Hylster (8). Indenfor denne Skal forbliver de endnu 

 adskilte (B), medens de forbereder sig til den endelige Sam- 

 mensmeltning, idet hver af dem ved indirekte Kærnedeling 

 (C 2) afsnører en eller to ganske smaa Celler, der kaldes Polceller 

 (3), og som efterhaanden opløses og forsvinder. Grunden til dette 

 Forhold vil blive os forstaaelig, naar vi hører, at hver enkelt 

 Dyreart har et ganske bestemt Antal Farvebindere (Kromosomer) 

 i sine Cellekærner. Hvis derfor de kopulerende Soldyr vilde 

 smelte sammen uden forudgaaende Forkortning af deres Kærne- 

 indhold, maatte en Forening af deres Kærner frembringe et 

 dobbelt saa stort Antal Farvebindere som normalt. Polcellernes 

 Udskilning forhindrer dette. — Nu sammensmelter de to Celler 



